560 



få strålar), liksom man ej sällan finner musslorna i somliga vat- 

 tendrag ovanligt lifligt och vackert färgade, såsom fallet isynner- 

 het är i stora floder, under det motsatsen eger rum i stora in- 

 sjöar. Då öfverhudens primitiva, af djuret sjelf densamma med- 

 delade, färg döljes af en ny färgpålagring, erhållen frau lokalen, 

 kan den förra med lätthet återställas, hvarigenom man icke blir 

 utsatt för misstag om livad som egentligen är musslans färg. TJ. 

 limosus NiLSS. är i ungdomen, ända till en längd af 3 tum. full- 

 komligt färgad såsom pictorum: gul, bakåt grönaktig; men äldre 

 exemplar blifva ofta mörkt kastanjebruna. För att pä dessa exem- 

 plar återfå den första färgen, bestryker man musslan medelst en 

 pensel med kungsvatten då denna färg efter 10 — 15 minuters för- 

 lopp framträder i all sin egendomliga styi'ka och liflighet, hvar- 

 efter man torkar musslan med linne och fuktar den med olja. 

 Genom detta medel har R. öfvertygat sig att U. atrovirens Schm. 

 ursprungligen har den vanliga brungula färgen och nästsn alltid 

 strålar, att TJ. decurvatus är mörkt brunguiaktig och platyrliyn- 

 ckus ljust brungul (såsom pictorum). till och med att den nästan 

 alldeles svarta U. consenfaneus blef mörkt gulbrun med otydliga 

 gröna strålar. På skal utan sekundär färgbeläggning åstadkommer 

 det anförda reningsmedlet inga förändringar. Någongåug få ska- 

 len metallglans och i detta fall utmärker sig hos oss isynnerhet 

 den nedan beskrifna U. fumidus f. elegans, helst de utväxta exem- 

 plaran, under det att andra former i samma vatten icke hafva 

 spår deraf. Detta är anmärkningsvärdt. emedan färgen annars 

 brukar vara ganska konstant på hvarje lokal, och särskildt eme- 

 dan nämnde Unio är en sjöform. ty man kan i allmänhet säga. 

 skrifver Bröt, att epidermis hos Najadea är mera glänsande och 

 vackrare färgad på sådana ställen der vattnet är lugnt och djupt 

 samt gyttjan ymnig, under det den är mera dunkel och eroderad 

 i vatten som är klart och i rörelse. Perlmorns fiirg på skalens 

 insida är lika ofta af individuel natur, som betingad af artför- 

 hållanden. Rossm. anför följande exempel: TJ. reniformis är in- 

 vändigt alltid blåaktigt mjölkhvit. föga glänsande (den förekommer 

 i jernhaltigt vatten), TJ. carinthiacus har starkt glänsande, något 

 rödgult perlmor, TI. hatavus frän nedre delen af Glanfurtbäcken 

 har detta smutsgrönt, glänsande. TJ. fiisculus blåaktigt mjölk- 

 hvitt. TJ. crassus och pictorum äi-o invändigt merändels rent 

 och glänsande mjölkhvita. stundom rödaktiga, ända till lifligt au- 

 roraröda. 



