565 



(Obarfioden i gouvern. Perma), hela norra Frankrike, Belgien, 

 Holland, Danmark och från särdeles många orter i Tyskland, äf- 

 vensom från sådana syd-östra länder, hvilka tillhöra Donaus flod- 

 gebiet. Området för TJ. pictorum är tillika detsamma för U. ba- 

 tavus (hvilket namn väl föi"tjenar, redan såsom det äldsta, före- 

 trädet att beteckna gruppen). Verkliga fijrmer af batavus eger 

 jag icke från södra Frankrike och Lombardiet, deremot desto tal- 

 rikare från Tyskland, från nedra Krain upp till Holstein, från 

 Belgien, Holland,' Ryssland. Sverige och England. I Lombardiet 

 och i s. Frankrike befinnei' sig typen af TJ. jjictormn och U. ba- 

 tavus för att säga upplöst och i södra Europa öfverhufvud den 

 skarpa Indelning af Unionerna i utdragna och förkortade, hvari- 

 genom i Europn'; norra hälft TJ. timiidus och pictorum så bestämdt 

 skilja sig från de öfriga (som utgöras nästan endast af batavus & 

 aff.). Jag för min del känner icke en enda Uni oform från södra 

 Frankrike och Italien, som afgjordt liar karakteren antingen af 

 en pictorumlik eller en batavuslik Unio. utan alla stå de tvärtom 

 midt emellan båda, stundom ganska lika TJ. inctornm i form. men 

 till bucklornas beskaffenhet och tandbildningen mera lika TJ. ba- 

 tavus, t. ex. TJ. moquinianus, requienii, hispanus, pallens, fur- 

 tonii och gargottcc. Särdeles märkvärdigt är Unioformernns för- 

 hållande i s. Frankrike och i Lombardiet derigenom, att det felas 

 dem den bestämdhet och tydlighet i den speciella karakteren, som 

 vi finna åtminstone hos några bland våra nordiska Unioner och 

 som minst förnekar sig särskildt hos tumidus. Äfven hvad muss- 

 lorna beträffar är jag af den åsigten, att i den nordliga faunan 

 förekomma typerna för många i den sydliga vidare utbildade ar- 

 ter, slägten och grupper". 



Några på nyare iakttagelser grundade anmärkningar vid denna 

 i allmänhet fullkomligt riktiga framställning blifva vi i tillfälle att 

 anföra vid redogörandet för de särskilda formernas utbredning, 

 och vilja här blott nämna, att på Skandinaviska halfön (i Sverige, 

 ty i Norge saknas si. Unio alldeles) äi- TJ. tumidus mest utbredd 

 och mest formrik, dernäst TJ. crassus och minst TJ. pictorum. 



Om de sydliga formerna skrifver R. anf. st. "U. hispanus 

 Moq.-Tandon (Icon. f. 747) är visserligen väl en egen form, som 

 gör skäl för sin egen benämning, men dess kännetecken äro dels 

 af blott graduel, dels af mera habituel än diagnostisk natui-. TJ. 

 gargottce är föga karakteristisk och ännu mindre äro det de öfriga 

 mig bekanta sydeuropeiska Unionerna. Med TJ. capigliolo (i. Ibb. 



