595 



har, utgår från bucklorna ända till föreningen af under- och bak- 

 kanten, är i början skai'p, men blir så småningom alltmera trub- 

 big och försvinner hos äldre exemplar helt och hållet mot ändan; 

 genom deinia köl får hela undre delen af musslan skapnaden af 

 en hjertlikt äggformig sköld och vid hela musslans jemförande till 

 skapnaden med en båt eller ett fartyg, bildar denna sköld däcket, 

 öfverkanteu den breda akterspegeln och den skarpt sammantryckta 

 bakkanten kölen; bucklorna spetsiga, böjda mot hvarandra, be- 

 lägna alldeles vid den ena ändan af musslan; färg och teckning 

 mycket olika, vanligen smutsigt gul med ziczaclinier, hvilka isyn- 

 nerhet äro tydliga pä unga exemplar, men försvinna på äldre. 



Förekomst och iitStrediiiiig. I Danmark, enl. Mörch, "i Peb- 

 lingesöen ved Kjöbenhavn fastha^ftet paa Unioner, maj 1861 (War- 

 ming); 1862 fandtes den i tusindviis paa Steenssetningen i Vand- 

 vaerkets östlige Vandbeholder, der da var lagt tör, dog vare Exem- 

 plarer över en halv Tomme sjeldnere. Omtrent 1843 saae jeg i 

 Ladegaardsaaen et Exemplar, der faldt ud af Ka^tseren, just som 

 den kom op til Vandfladen. Senere har jeg sögt den forgjeves. 

 Omtrent 1850 fandt jeg paa Opmudringsbunken bag Commune- 

 Hospitalet en Unio med dens Byssus. I Eideren og Kielerkanalen 

 og selv i Saltvand i den naerliggende Del af Ostersöen blev den 

 funden af A. Muller omtrent 1835". 



Tillägg. 



I. Liaiax maximus Lin. Norge, Aamodt (enligt kand. Jen- 

 sEN i Indberetning om en i Sommeren 1870 foretagen Reise i 

 Kristiania og Kr. -sands Stift). 



L. maximus Lm. 1. niger. Norge vid Randsfjorden, Aren- 

 dal, samt icke särdeles sällsynt vid Kristiania och Brevik (Jen;- en). 



L. maximus Lin. 2. leucogasfer. Norge vid Skien (ryggen 

 med 4 mörkbruna längsband, för öfrigt oregelbundet varierande i 

 gråbrunt och hvitaktigt, hvilken sista färg blifver rådande ned- 

 emot foten, skölden ännu mörkare brun än 1)anden, med hvitak- 

 tiga kanter, kölen hvitaktig, hela foten under hvit), vid Laurvik, 

 der "temmelig mange Exemplarer saaes längs Ijaudeveien nserved 

 Faris-Vand, et Exemplar i Bögelunden" (både sköld och rygg 

 mörkbruna, den siste med ytterst svag antydning till band, foten 



