I. Kasvien Ulkomuoto. 



Jos pitkin yhteistä lapakkoa on pieniä perättömiä tähkiä, 

 niin meillä on toiskertainen tähkä (kuv. 72). Jos tertun emäla- 

 pakko kannattaa pieniä terttuja, niin meillä on kerrottu terttu 

 (kuv. 73)*). Niin ikään voi huiskilokin olla kerrottu (kuv. 74). 



2. Yhteinen lapakko lyhyt. 



4. Mykerö (kuv. 70) kukat perättömiä, lyhyellä tavallisesti laa- 

 jenneella yhteisellä lapakolla. 



Mykeröllä on useimmiten monilehtinen suojus — kehto (a). 

 Sen levennyt lapakko taas on saanut nimen marto (b). Marron 

 keskipintaa peittävät kukat nimitetään kehräkukkasiksi (c), laidalla 

 olevat kukat taas laitakukkasiksi (d). 



5. sarja (kuv. 69), useampia peräkkäitä kukkia varren tai 

 haaran latvassa hyvin lyhyellä yhteisellä lapakolla. Sarja 

 voi myöskin olla kerrottu (kuv. 75). 



6. kiehkura: kukat säteettäin ympäri varren , varsilehtien tahi 

 suojuslehtien hangoissa. 



II. Keskipakoisiksi sanotaan niitä kukintoja, joissa 

 ei ole yhteistä lapakkoa. Niissä päättyy varsi tahi varren haara 

 aina kukalla; tämän kukan suojuksien hangoista tunkee sitten 

 haaroja, jotka taas kukin päättyvät kukalla; näitten suojuslehtien 

 hangoista tunkee niin ikään uusia kukalla päättyviä haaroja ja 

 niin edespäin melkein rajattomasti. 



Viuhko on yleinen nimitys kaikille keskipakoisille ku- 

 kinnoille. 



Kaksihaarainen viuhko eli varsinainen viuhko (kuv. 71) on 

 säännöllisin viuhkomuoto. Siinä tunkee kunkin kukan alta aina 

 kaksi vastakkaista haaraa. 



Sarjaviuhkossa (kuv. 76) tunkee tavallisesti 3 — 5 haaraa 

 kunkin kukan suojushangoista , joten se tulee monikertaisen 

 sarjan näköiseksi. 



*) Kerrottua terttua nimitettiin ennen erityisellä nimellä röyhyks 



