32 III. Kasvien hengitys ja ravitseminen, 



sisässä, mutta ei voi semmoisenaan johtua muihin kasviosiin. 

 Kun se on lehdistä pois kuljetettava, niin se muuttuu sulaan 

 muotoon jonkunlaiseksi sokerinesteeksi ja kulkee semmoisena 

 muitten kasvinestetten kanssa, mutta voi sitte matkansa perille 

 tultuaan uudelleen muuttua kiinteään hiukkasmuotoon. 



Kasvi ei aina käytä kaikkea tärkkelystään yhtä paljon kuin 

 se sitä valmistaa, mutta tallentaa tärkkelystä usein tulevia tarpeita 

 varten. Tämmöisinä tallennuspaikkoina voivat hyvin eroavaiset 

 kasviosat olla esm. juuri, maanalaiset ja maan päälliset varret, 

 lehdet ja siemenet. Nauris tallentaa paljon tärkkelystä jitwr6ssa«n 

 seuraavana kesänä kukkivan vartensa ravinnoksi; potaatti «imä^m- 

 loissaan, tulevan vuoden maanpäällisten vartensa ensimmäiseksi 

 ravinnoksi; vehnä, ruis, ohra, tattari, herne ja melkeinpä kaikki 

 kasvit siemenissään, nuorten taimiensa ensimmäiseksi ravinnoksi. 

 Näitä kasvien tallennuspaikkoja ryöstää ihminen ja käyttää 

 omiksi tarpeikseen. 



Loiskasvit. 



Kasvia löytyy, joilla ei ole lehtivihreätä ollenkaan ja 

 jotka siis evät voikaan sulattaa kasvien tavallisia' ruokaaineita. 

 Semmoiset kasvit elävät kaikki muitten nesteistä, joko niin että 

 ne tunkevat juurensa elävien kasvien solukkoon, tahi ottavat 

 ravintonsa märkänevien kasvien tahi eläinten nesteistä. Sem- 

 moisia kasveja sanotaan loisihasveiksi. 



Eläimet eivät voi sulattaa niin yksinkertaisia alkuainetten 

 yhdyksiä kuin kasvit. Ainoastaan kasvien soluissa voivat kuolleen 

 luonnon, kiveiskunnan, yksinkertaisimmat, elimeettömät, aineyh- 

 distykset muuttua elimeellisiksi aineyhdistyksiksi, joita eläimet 

 voivat käyttää ravinnokseen. Koko eläinkunta elää siis taval- 

 lansa kasvikunnan loisena. 



Paitse ravinnon valmistajana, on kasvikunta vielä ilman 

 puhdistajana erinomaisen tärkeä eläinkunnan menestymiselle, 

 ottaen hiilihappoa ilmasta ja antaen ilmalle puhdasta happoa. 



