•»"■«>? Ai<<: 



ALKULAUSE. 



Opettajan ensimmäinen tehtävä, kiinnittääkseen oppilaan 

 •mieltä kasvioppiin, on antaa hänelle semmoiset aseet käteen, 

 että hän voi kasviota käyttää omin voimin kesäluvalla. Mutta 

 se ei ole mikään helppo tehtävä, sillä sitä varten on oppilaan 

 oppiminen uusi kieli, se on se hänelle entuudesta tuntematon 

 sanavarasto, jota vaaditaan kasvien ulkomuodon selittämiseksi. 

 Suorin tie, tämän oppimäärän saavuttamiseen lienee opettaa 

 se pääasiallisesti siinä järjestyksessä, elin elimeltä, kidn tässä 

 pienessä kasviopissa on käytetty; tietysti tarkkaan totellen sitä 

 vanhaa sääntöä kaikelle luonnontieteen opetukselle, että sitä ei 

 saa kirjasta luettaa, vaan että se on opittava välittömästi 

 itse luonnon esineistä opettajan johdolla. Tässä suhteessa on 

 kuitenkin opettajalla meidän maassamme suurempia vaikeuksia 

 voitettavana kuin missään muussa maassa. Se tuntimäärä, joka 

 kouluissamme on luonnontiedetten opetukselle myönnetty, on supis- 

 tettu aivan inahdottomiin ; kesä on lyhyt ja useammissa koulu- 

 paikoissamme on kasvikunta keväällä tuskin herännyt talvi- 

 unestaan, ennenkuin kesälupa alkaa, ja kun lukukaus syksyllä 

 alkaa ovat jo melkein kaikki kukkaset kuihtuneet. 



Ainoa keino, jolla edes jossakussa määrässä voi tätä 

 hankaluutta auttaa, lienee kelvollisten opeluslierbariuniien hank- 

 kiminen. Semmoisia tarvitaan kaksi: toinen muotoopin opetta- 

 mista varten, toinen kasvijärjestön opettamista varten. Se 

 lankiaa luonnostaan, että kasvit edellisessä ovat järjestettävät 

 elimien mukaan, niin että kutakin muotoa, jolle määrätty 

 nimitys on annettava, löytyy yhdessä jaksossa suurempi määrä 

 eri vaihoksia, esm. monenlaisia juurakoita, monen muotoisia 



