vingade formens täckvingar äro endast obetydligt kortare 
än den långvingades och icke alls eller föga kortare än ab- 
domen, men flygvingarna alltid äro mer eller mindre rudi- 
mentära, såsom f. ex. Stenocarenus-arterna, Athysanus grise- 
scens, A. sordidus, A. qvadrum m. fl. 
Hos flertalet dimorpha arter äro båda könen på liknan- 
de sätt dimorpha (species homo-dimorpho); hos icke få species 
äro deremot endast honorna dimorpha och hannarne alltid 
normalt utbildade (species hetero-dimorplue), t. ex. arterna af 
slägtena Chloriona, Fuacanthus, m. fl. *) 
Af nästan alla dimorpha insekter är hos oss den kort- 
vingade » formen vida allmännare, än den långvingade, och 
man finner lätt, att denna senare relativt blir sällsyntare 
upp mot norden. Vi hafva t. o. m. exempel på, att arter, 
som i södra Finland alltid förekomma såsom normalt utbil- 
dade, då man följer dem norrut, småningom börja att före- 
komma allt oftare under den kortvingade formen och slutli- 
gen i den högre norden uteslutande träffas kortvingade. **) 
Härvid bör märkas, att vingarna ingalunda småningom i längd 
aftaga, utan den kortvingade formen har alltid sina bestäm- 
da vingdimensioner och öfvergångar mellan de skilda for- 
merna saknas alltid. Man märker ock bland våra dimorpha 
arter, att den kortvingade formen har en vidstráektare ut- 
bredning mot norden, än den lángvingade, hvarfóre jag an- 
märkt de: nordligaste lokalerna för hvardera formen särskildt. 
Tillika ser man tydligen, att det relativa antalet af en trakts 
+) Ett märkvärdigt fall förekommer hos hannen af Delphax Minki, 
hvars honà är tydligt dimorph, och hvilket består deruti, att denne någon 
gång förekommer med flygorganerna oformligt starkt utvecklade, ehuru de 
vanligen (och troligen ursprungligen) hafva dem till flygt tjenliga normalt 
utvecklade. Man kunde kalla ett sådant förhållande pseudo-dimorphism. 
**) Det tydligaste exemplet härpå lemnar Limnotrechus lacustris ell. 
den s. k. Braxenmyggen. 
