var af synnerlig vigt för en säker kännedom af de nordiska 
formerna, ansåg jag, ehuru jag fruktade att arbetet skulle 
blifva. ofullständigt, hvad angår arternas utbredning inom 
Skandinaviska halfön, mig dock icke böra afslå detta för- 
troendefulla uppdrag, så mycket mer som jag senare hade 
den lyekan, att af Sveriges förnämsta Hemipterologer erhålla 
rikhaltiga försändningar af materialier, och då en handbok 
för bestämmandet af de Skandinaviska formerna, hvilka förr 
finnas beskrifna i en stor mängd spridda arbeten, måste an- 
ses vara högeligen af behofvet påkallad. 
Föröfrigt öfverensstämma också Finland och Skandinavien 
i naturhistoriskt afseende så väl med hvarandra, att de lämp- 
ligast måste anses tillsammans utgöra ett naturhistoriskt om- 
råde. Härvid bör dock -märkas, att detta ingalunda samman- 
faller med dessa länders politiska områden, utan i öster sträc- 
ker sig vida utöfver desamma. Åtskilliga naturforskare hafva 
nemligen med tydliga fakta ådagalagt, att den Finska fau- 
nans och florans naturliga gräns i öster måste förläggas 
till Hvita hafvet och Onega sjö, österom hvilka ett såväl i 
geologiskt som klimatologiskt och i följd deraf äfven i bo- 
taniskt och zoologiskt afseende myeket olika land vidtager. 
I ófverensstàámmelse med resultaterna af Sällskapets pro 
Fauna et Flora Fennica mångåriga och omfattande under- 
sökningar, hvilka finnas nedlagda i den /7erbarium Musei Fen- 
nici åtföljande karta af år 1859 *) och på grund af egna, 
under tvenne somrar i de östra gränstrakterna företagna 
resor vunna åsigter, har jag ansett områdets östra gräns 
lämpligast böra dragas längs Wigfloden, Wigsjön, Telekina- 
floden, Onega, Svirfloden, Ladoga samt sedan i det närmaste 
+) En ny upplaga af samma arbete, åtföljd af en noggrannare karta 
med ungefär samma begränsning mot öster, är under arbete och torde snart 
utkomma. 
