21 Ornithol. Bemærkn. til Norges Fauna. 181 



maane og Siderne have tydeligt brune Længdestriber. 

 De forlængede Fjære paa Isseu kunne dog endnu kun 

 med Vanskelighed opdages. 



Piens caniis, Gmel. Vedbliver ligesom flere af 

 samme Slægt i længere Tid at lægge Æg i det samme 

 Rede, naar disse efterhaanden borttages. I et Rede ved 

 Lillehammer i Mai 1856 hlev ialt lagt 13, i et andet i 

 Valders i Mai 1870 (Printz) ialt 16. Af disse sidste var 

 den gjennemsnitlige Længde og Bredde 37 og 30™*". 



Af Gunnerus er denne Art (kaldt P. viridis) funden 

 i Finmarken*). Længere mod Nord, end i Salten (6672°) 

 vides den i de senere Aar ikke bemærket. 



Picus leuconotus, Bechst. Synes i visse Dalfører 

 ved Trondhjemsfj ordens søndre Bred at være den hyp- 

 pigste Art af hele Slægten. Et herfra modtaget Æg, 

 fundet Ilte Mai 1866, var 38 og 19"""; Redet, der laa 5 

 Alen fra Marken, havde en Dybde af 1'. 



Cii culus can oms, Lin. D e Arter, som med Sikker- 

 hed kjendes som dens Pleieforældre her i Landet, ere føl- 

 gende : Saxicola rnhetra, Lin. uden Tvivl hyppigst. Suxicola 

 Oenanthe, Lin. Anfhus pratensis, Bechst., fornemmelig 

 i og ovenfor Birkebeltet. Anthtis arhoreus, Bechst., samt 

 Motacilla alha, Lin. Desuden har Prof. Rasch fundet 

 dens Æg i et Rede af Emberisa hortulana, Lin. 



Endvidere omtales fra Kongsberg 1783 et Tilfælde, i 

 hvilket dette har ligget hos FringiUa Coelchs. 



Et Æg af en sjelden Tegning fandtes i Omegnen 

 af Christiania i Juni 1866 hos Sax. ruhetra. Dette er 

 ensformet blaahvidt uden Spor af Pletter, 3372 og 17"""; 



*) Leem, Beskr. over Finmarkens Lapper, p. 292 i Noten (Kjøben- 

 havn 1767). 



