50 



dog i denne Henseende Tandknnderne oii Tand |i lade in c lios M. Reizii at maattc 

 liave ; Ihi det vilde dog være højst besynderligt, om disse, der ogsaa findes lios Ranzania 

 trimcaio, l\nu skulde va-re foriiigaaendc Dannelser, som alter forsvandt, naar Arten na'rmedc 

 sig sin l'nide Størrelse; vi knnde i del mindste ikke antage dette, inden det blev godtgjort, 

 al det er saa. Vi troede derfor indtil videre al maaltc fastholde det Haab, al man i dette 

 Forhold vilde have et nfejlbarligl Kjendemn'rke og et sikkert Middel til i Tvivlstilfælde at 

 afgjøre, om man har den ene eller den anden Arl for sig, og at del ad denne Vej endnn 

 vilde lykkes al ndpege den ægte yngre « Mo(a }iasiis<i og al paavise dens Forskjellighed fra 

 lige store E\emplarer af M. Retsii, hvor meget de end i andre Henseender maatte ligne 

 hinanden. Her var der imidlertid et Hul i vore Knndskaher, som vi ikke havde kunnet 

 fylde, og hvorpaa vi i særdeles hnj Grad ønskede al henlede de Zoologers Opmærksomhed, 

 som maatte være istand til helt eller delvis at raade Itod derpaa. 



I den sidste Tid have vi imidlertid selv haft f^ejlighed til al gjnre el I'ar Erfa- 

 ringer, der end ydermere maalle svække vor Tillid til de mellem JIL nasus og Mola Retzii 

 opstillede Distinktioner. Paa el c. 20" langt Exemplar af Mola Reizii i det anatomiske 

 Museum i Edinburgh troede den ene af Forfallerne (som havde Lejlighed til al se, men 

 ikke til nojere al undersøge del) al kunne fole en lille langagtig Forhærdelse paa Strube- 

 knudens Plads; men <len var i al Fald meget ubetydelig. Del var imidlertid første Gang, 

 vi havde Iruirel el Spor li! denne ellers for «M. nasus« karakteristiske Knude hos en 

 forresten utvivlsom M. Reizii^). Slørre Vægt har det imidlertid i vore Ojne, at den samme 

 af Forfatterne endelig i "Ui-ilish !\lnseum» fik al se et Skelet (26" langll , hvis Kjæver 

 synles — som Giinther ogsaa havde antydet del^l — al antyde en ligefrem Overgang 

 fra M. Reizii lil M. nasiis. Der er derom optegne! følgende: »Overkjævens Tanddannelser 

 ere endnu lilslede, men meget mindre lydelige end sædvanligt, som om de vare ifa^rd 

 med at falde borl. Underkjævens ere ligeledes stærkt afslidte og ligesom i Færd med at 



') Om (lette Exemplar ci' lornvrigl o]ilei!nel fulgeiule: »l^æiigde 520"''", Hojdi- 350""", o. s. v. Dot 

 havde en bred og flad, rudedannet Na'seplade af 15™™'.s TvBPrmaal. Halefiiineii hav kun yder.«! 

 svage Indbiiglningei' og er fortmndct med de andre ved en 30™"' l)red Br.Tnime, men har dog en 

 tydelig Indhngtning der, hvor de dybe Indsnit mellem Finnerne lindes hos de storre Klumpliske. 

 I Halelinnens Raml er der mindst .5 lydelige halvmaanedanncde Ifenplader. Der er en tydelig, skarp 

 Kant langs med Ryg- og Buglinien; regnet til Bughulens nedre Band havde Bugkanten en Hnjde 

 af 50"'™. Farven var snrtebrun, solvhvid paa Underkroppen ; Kinderne llnl marmorerede af begge 

 Dele. 1 Underkjæven ses der i Rækker af Tandknnder, i Ovi'rkja'ven de s;edvanlige to Hækker af 

 lirede Tandr>gge." 



^) "The presence of supplemculary teelh williin llic cnlting jaws is not a cnnstant characler-, Ihcse leelli 

 are more or less regular in examples ot abonl 18 inehi'S, but disappear altogelhcr when llie indi- 

 vidual has attained to a lenglh of about 3 teet". Den Wellenbergh'ske Klumpfisk liavde bagtil i 

 Overkjæven »dentes parvi coniri irregularitcr posili", i l'nderkja'ven "dentes simpliees parvi". Dette 

 vil svare til, hvad Walilgrén og vi selv ovenfor have beskrevet hos ntiddelstore Individer, del vil 

 sige hos mindre lixempiarer af de saakaldte Kænipe-Klumpliske. 



