102 



men skjød iiT denne Grund jusl I'igmolaen , Molacunihus^ som yiiiii-e lidviklinj;slrin ud af 

 denne Rjekke. Deri har Prof. Putnam allsaa irjorl en dobbelt Fejl, eller vor iSlening, 

 og saa meget lettere bliver det os nu forstaaeligt, at lian ikke bar kunnet gaa ind paa 

 den Sammenstilling, vi havde gjort. Det er aabenbart, at paa den ene Side bar den bele 

 Række af Former som dem, vi bave baft til Raadigbed, og som gjore den umiddelbare 

 Overgang imod bans Form, været Prof. Putnam aldeles ubekjendt, paa den anden 

 Side bar ban ikke vidst, i alt Fald ikke erindret del, at allerede i Pelersburg-Akademiets 

 Skrifter en to Tommer lang egenlig Pigmola var kjendt, bvilken paa en langt naturligere 

 Maade vilde tilbyde sig som L'ngdomsform af Mola. 



Saavel af Figuren, som af Texten : «tliere are flve singular naked spaces on each 

 side, tbree of whicb bave a raised granulated margin, and Ibere is a similar raised space 

 just in front of tbe dorsal fiu» (S. 259), kan man erkjende, at sidstnævnte er Rest af 

 Tornen 4, og de h paa Siderne ere efter Putnam 's Tegning II, 13, 1.5 og 10, 12, 14 

 samt 21, 23 og 20, 22. 



Sammenkjædningen tillader aldeles ikke nogen Tvivl. 



Foruden de Afbildninger af Mola- og Ranzania-\iv^c\, som ere optagne paa Tab. 1\ 

 Fig. A — E, bave vi endvidere dér optaget en Række Afbildninger (Fig. F, G, H) af Allanterbavels 

 endnu spædere Yngeb der svarer til, bvad der er bleven betegnet i Litteraturen som Ostracion- 

 Unger eller Kaups Slægt Centaurus. De fleste af disse pelagiske il/o/a- Unger ere efter af- 

 døde Steen s trups Mening netop /'»ncaH/'a-Unger, men sikkert at trække Grænse mellem 

 dem og de ægte J/oZa-lJnger er vistnok for Tiden umuligt og maa vente til senere 

 Undersøgelse og Drøftelse af nye Indsamlinger af disse mærkelige pelagiske Unger, der i al 

 Fald føre Kundskaben om de mere eller min.lre kæmpemæssige Klumpfiskeformer tilbage 

 til de tidligste Stadier. 



Chr. Liitken. 



