24 



Senare har emellertid en synnerligt värdefull ersätt- 

 ning för hamnordningens ifrägavarande föreskrifter beredts 

 fiskelägena genom utfärdandet af ordningsstadgan för rikets 

 städer den 24 mars 1868, förordningen angäende hamn- 

 ordningar och andra ordningsföreskrifter för allmänna 

 hamnarne i riket den 8 maj 1874, byggnads- och brand- 

 stadgarne för rikets städer den 8 maj 1874 samt helso- 

 värdsstadgan för riket den 25 September 1874, af hvilka 

 författningar ordningsstadgan i § 30, byggnadsstadgan i 

 § 50, brandstadgan i § 20 och helsovärdsstadgan i § 26 

 innehälla föreskrift om att hvad i dem »är föreskrifvet 

 om stad, gäller äfven om köping, hamn, fiskeläge och 

 annat stalle med större sammanträngd befolkning, da 

 Kongl. Maj:ts befallningshafvande efter vederbörandes hö- 

 rande sädant förordnar genom beslut, som skall Kongl. 

 Maj:ts pröfning underställas», under det att förordningen 

 om hamnordningar hänvisar tili ordningsstadgan för rikets 

 städer, »utöfver» hvars bestämmelser den bereder möjlig- 

 heten att erhälla fastställelse af särskild hamnordning. 



Af dessa stadgar är ordningsstadgan den för fiske- 

 lägena öfver hufvud taget vigtigaste, enär den förskaffar 

 dessa en egen myndighet pä platsen och möjliggör utver- 

 kandet af hamnordning och särskilda ordningsföreskrifter, 

 pä samma gang ordningsstadgans tillämpning banar väg 

 för de öfriga stadgarnes. Af dessa kräfver nemligen sär- 

 skildt byggnadsstadgans genomförande redan ordnade för- 

 hällanden och en ej ringa utveckling af det kommunala 

 lifvet pä platsen, hvilket, der fiskeläge ej är egen kom- 

 mun, knappast stär att vinna annat an genom ordnings- 

 stadgans föregäende tillämpning. 



Näst ordningsstadgan torde i afseende pä genomför- 

 barheten och betydelsen för fiskarsamhällenas hushällning 

 komma brandstadgan. 



Det ligger vid dessa stadgars och särskildt ordnings- 

 stadgans tillämpning stör vigt uppä att densamma fär taga 



