30 



som redan under den tid af största nöd och elände, som 

 inträdde efter förra sillfiskeperiodens upphörande med 

 vintern 1808 — 09, säsom nyss nämnts, faktiskt omintet- 

 gjordes. Härigenom har emellertid en ej obetydlig olägen- 



het vällats för skärgärdens utveckling, — 



— — — — — — — — — Det föga betydande värde, 



de för bebyggande tjenliga kronoholmarne i bohuslänska 

 skärgärden i verkligheten ega för lotsverket, synes böra 

 underlätta den önskliga öfverlätelsen af dem ät fiskarbe- 

 folkningen tili främjande af en för riket sä vigtig näring 

 som hafsfisket, da Riksdagen säkerligen icke skall neka 

 att, om sädant visas vara af behofvet päkalladt, bevilja skä- 

 lig ersättning ät lotsverket. 



En ej mindre svärighet, som kräfver mycken omtänk- 

 samhet att säsom sig bör ordna, är förhällandena ä de pä 

 enskildes egor bygda fiskelägena med hänsyn tili befolk- 

 ningens betryggande mot framtida prejerier och beredan- 

 det af den för en kraftigare utveckling nödiga säkerheten. 

 Ju längre en vederbörligen faststäld öfverenskommelse 

 mellan jordegarne och fiskarbefolkningen uppskjutes, ju 

 mer ökas ock vanskligheterna att ästadkomma en sädan, 

 och ju mer hindras äfven det önskliga framätskridandet. 

 Att samtliga ofvan omförmälda förhällanden vunnit en 

 ökad betydelse genom det med vintern 1877 — 78 änyo 

 »yppade ymniga sillfisket» samt de af detta härrörande ut- 

 sigterna tili en betydligt ökad näringsverksamhet och en 

 starkare tillväxt af befolkningen, torde ej behöfva särskildt 

 upp visas, da det ju, tili följd af erfarenheten frän före- 

 gäende fiskeperioder, är tillräckligt kändt. 



Pä grund af hvad sälunda anförts, fär jag alltsä vörd- 

 sammast hemställa, 



att Konungens befallningshafvande matte vidtaga nö- 

 diga ätgärder dels för genomförandet i tillämpliga 

 delar af byggnads-, brand- och ordnings-stad- 

 garne för rikets städer ä fiskelägen och andra 



