43 



Angäende behöfligt sammanförande och öfver- 



seende af lagstiftningen om rätt tili 



fiskes utöfning. 



I. 



Af A. V. Ljüngman. 



Fiskeristadgan den 29 juni 1852 innehäller i kap. 1 

 bestämmelser »om fiskerättighet» och i kap. 2 bestämmel- 

 ser »om kungsädra», hvilka, jemte motsvarande ansvars- 

 bestämmelser i kap. 5, uppenbarligen äro af allmän lags 

 natur och sä äfven uppfattades, när de under förra är- 

 hundradet först stiftades. Sarama stadga är emellertid, i 

 trots deraf att högsta domstolen uti infordrade utlätanden 

 den 17 maj 1836 och den 27 april 1852 särskildt fram- 

 hällit, att nämnda bestämmelser vore af den beskaffenhet, 

 att deras ändrande »icke künde grundlagsenligt ske i an- 

 nan ordning, an 87 § regeringsformen föreskrifver», icke 

 dess mindre hei och hallen utfärdad pä administrativ väg, 

 utan att Riksdagens »samtycke» inhemtats, och detta fastän 

 de 1852 sälunda utfärdade bestämmelserna om rätt tili 

 fiske särskildt i saltsjön sä högst väsentligt afvika frän 

 de dessförinnan gällande, att helt ändrade, i verkligheten 

 olagliga rättsförhällanden derigenom inträdt. Nya bestäm- 

 melser af allmän civillags natur tillades ock utan grund- 

 lagsenlig medverkan frän Riksdagens sida. 



Under slika omständigheter äro domarena, pä grund 

 af deras embetsed, skyldige att i nämnda delar icke tili - 

 lämpa stadgans föreskrifter, hvilket förhällande redan en- 

 samt för sig bör päkalla rättelse genom en ny i laglig 



