68 



nägon särskild ränta blifvit skattlagdt. Men hvad saltsjö- 

 fisket beträffar utom skärs och vid de stränder, der ingen 

 skärgärd finnes, sä anser deputationen jordeganderätten 

 med dertill hörande fiske icke längre böra sträckas an tili 

 de landgrund, som utanför jordegarens Strand ligga och 

 med den sammanhängande äro; sä att der landgrundet 

 upphörer och djupet tager vid, der blifver efter deputa- 

 tionens tanka rätta gränsen emellan jordegarens enskilda 

 och kronones allmännings vatten, i hvilken tanka och att 

 sä af älder varit deputationen sä mycket mera styrkes 

 som sädant med ofvanberörda bref af är 1551 tili alla 

 delar instämmer *), dock med samma förbehäll, som här 

 ofvantill om saltsjöfisket inom skärs anmärkt är, att der 

 nägon med urminnes häfd, skattläggning, dombref eller 

 andra ostridiga skäl kan visa sin enskilda rätt tili nägra 

 uti öppna hafvet liggande holmar och grund eller att de 

 för ränta blifvit nägot hemman eller stad underlagda, bör 

 han ock hädanefter som hittills dervid blifva bibehällen. 

 Uppä dessa grunder finner deputationen intet betänkande 

 vid att styrka tili bifall af denna 6 §, när den i sä mätto 

 blifvit jämkad och ändrad: Sä varder härigenom förord- 

 nadt att saltsjöfisket inom skärs bör för deras enskilda 

 egendom anses, som Strand och holmar deromkring ega, 

 men vid hafsstranden, der ingen skärgärd är, och utom 

 skärs mä jord- och strandegaren ej längre sträcka sin 

 rättighet tili fiske och vattnet, an dess landgrund räcker, 

 som vid stranden ligger; dock der Konungs eller allmän- 

 nings fiske af älder inom skärs varit eller nägon med ur- 

 minnes häfd, skattläggning, dombref eller andra ostridiga 

 skäl kan visa enskild rätt tili fiske omkring klippor eller 

 ä grund utom skärs och i hafvet, bör det ock hädanefter 

 dervid förblifva». 



Justitiedeputationens anförda förslag, som, efter att 



*) Stiernmanx, A. A. von, ä anfördt stalle, sid. 120—121. 



(Utg. anm.) 



