»allmänningsfiske» *), ehuru byallmänningars delning med- 

 gifvits redan genom förordning af den 30 augusti 1731. 

 och bestämmelsen uti § 7, att »uti de skärgärdar, som 

 fiskare oklandradt och efter gammal vana ömsom fiskat 

 vid hvarandras land och följt saltsjöfisken efter dess dref, 

 förblifver det ock efter förra vanligheten», för sä vidt den 

 afser bevarandet af fängsten af dreffisk säsom en oskiftad 

 samegendom, äro nu bäda i förslaget innefattade i rno- 

 mentets föreskrift, att fiskevatten i saltsjön ej mä skiftas. 

 Sädant skifte har för öfrigt, i följd af sin olämplighet — 

 da man ser bort frän skifte af ostrongrund, säsom i verk- 

 ligheten af helt annan art — icke egt rum annat an som 

 ytterst sällsynt undantag, och redan i förordningen den 12 



*) Ordet »allmänningsfiskerb i 6 §, 2 kap. af 1766 ärs allmänna 

 stadga för rikets fisken mäste tolkas i öfverensstäimnelse med den i samma 

 stadgas kap. 3, § 3 m. 1 gifna definitionen, om icke stadgandet om all- 

 rnänningsfiskeris förblifvande skall varda praktiskt alldeles betydelselöst; ty 

 med hänsyn tili sädana allniänningar, som i 16 kap. § 1 och IS kap. § 

 3 byggningabalken omfÖrmälas, vore det äsyftade stadgandet öfverflödigt 

 och nära nog ändamälslöst, och med hänsyn tili de i 18 kap. 2 § samma 

 balk omnämnda Konungens allmänna fisken vore mera bemälda stadgande 

 äfven värdelöst, enär man ju behöfde med offentliga handlingar styrka, att 

 »afgäld» erlagts för fiskets begagnande med vederbörligt »lof» för att be- 

 visa, det fisket i fräga verkligen varit ett Konungens allmänna fiske, hvil- 

 ket deremot icke kunnat ske derigenom att äldre personer vitnat, det fisket 

 fätt utan klander frän Strandegarne idkas af ortens invänare (säsom fallet 

 väl oftast varit med saltsjöfisket vid eller ä byallmänningarna). Den 1766 

 genom den allmänna fiskeristadgans definition i kap. 3, § 3 m. ] införda 

 andringen i betydelsen af ordet »allmänningsfiske» äsyftade sälunda i verk- 

 ligheten väl endast att med hänsyn tili saltsjöfisket inomskärs bibehälla 

 större frihet för fiskets utöfning och att undvika eljes väntade svärigheter 

 vid tillämpningen af den utaf justitiedeputationen affattade § 6 i nämnda 

 stadgas kap. 2, pä samma gang man derutöfver sökte bevara fiskarenas i 

 orten allmänna fiskerätt genom bland annat en vida tydligare bestämmelse 

 i samma stadgas och kapitels § 10. I motsatt fall, d. v. s. om ordet 

 »allrnänningsfiskeri» afsäge sädant fiske, som icke vore underkastadt en- 

 skild eganderätt, utan tili komme en hvar rikets undersäte, vore stadgandet 

 i fräga ett betydelselöst nonsens, emedan det väl detsamma förutan vore 

 sjelfklart, att fiske icke pä samma gang künde vara enskild egendom och 

 alias tillhörighet, och emedan det icke >till tvisters undvikande» angifver 

 nägon norm, enligt hvilken i sädant fall künde skiljas mellan fiske som 

 enskild och fiske som alias egendom. Förbises für vidare icke, att urmin- 

 nes häfd icke i strid mot bestämmelserna i 15 kap. jordabalken für an- 

 vändas för att bevisa, det irättighet» utgör en alias tillhörighet. 



