80 



användts, alldeles för sväfvande eller svärtillämpliga eller 

 rent af otjenliga för att kunna i momentet bibehällas. Det 

 är ock att märka, att högsta domstolen angaf »syftemälet» 

 med 1852 ärs fiskeristadga vara »att, utan annan förän- 

 dring af hittills gällande stadganden, sä vidt de höra tili 

 den allmänna lagen, an den af Rikets Ständers önskan 

 föranledda närmare bestämningen af hvad med strand- 

 egares landgrund skall förstäs, blott innefatta de förän- 

 drade föreskrifter af ekonomisk natur, som ansetts erfor- 

 derliga», hvadan alltsä innehället i den ifrägavarande be- 

 stämmelsen i 1822 ärs stadga bort, för att vara lagligt, 

 füllt sammanfalla med innehället i motsvarande bestäm- 

 melse i 1766 ärs allmänna stadga, enligt hvilken senare 

 den förre ock mäste tolkas, om rättskränkning ej skall 

 ega rum. Den af 1881 ärs kongl. fiskerikomite 1883 före- 

 slagna affattningen af stadgandet i fräga är ännu mer för- 

 kastlig, och skulle dessutom äfven i flera fall icke kunna 

 vinna tillämpning ä just det semisekulärt periodiska sill- 

 fiske, den dock borde afsett. 



Hufvudsakliga skilnaden mellan de bäda för affatt- 

 ningen af ifrägavarande stadgande sä vigtiga punkterna i 

 1 mom. 7 § 2 kap. af 1766 ärs allmänna stadga för rikets 

 fisken, hvilka punkter sä ofta och äfven i § 3 mom. 2 af 

 1852 ärs fiskeristadga sammanblandats med hvarandra, 

 är, att första punkten afser heia riket och all slags ärviss 

 fängst af dreffisk i saltsjön, men den andra blott det se- 

 misekulärt periodiska bohuslänska sillfisket, och att första 

 punkten afser en för ortens strandegare oskiftad samegen- 

 dom, men den andra en för en hvar rikets undersäte till- 

 gänglig kollektivegendom, samt att, da första punkten för 

 den ömsesidiga fiskerättigheten strandegarne emellan äbe- 

 ropar sig pä »oklandrad» utöfning och »gammal vana» 

 samt fastställer rättigheten »vid hvarandras land» tili att 

 gälla »efter förra vanligheten», hvaraf tydligt nog f ram- 

 gär, att jordbruksfastigheter pä grund af urminnes häfd 



