84 



flere strandegare med stridiga anspräk uppträda samtidigt 

 ä ett och samma stalle, merabemälda rätt ej gerna borde 

 bibehällas (jemför utlätanden öfver 1883 ärs förslag tili 

 fiskeristadga 1884—1885, sid. 280—281, 287—288). 



Momentet gör tydligen ingeri ändring i faktiskt bestä- 

 ende rättsförhällanden med hänsyn tili landslotts erläg- 

 gande af de fiskande för landgrundets och strandens be- 

 gagnande vid sädant fiske, som icke tillkommer en hvar 

 rikets undersäte säsom sjelf fiskeberättigad, utan för del- 

 tagande i hvilket afgift pä grund af laglig enskild rätt kan 

 fordras. Momentets bestämmelser innebära uppenbarligen 

 icke heller nägon rätt för de fiskande att utan tillständ af 

 strandegarne fä ä dessas grund uppsätta vadräcken och 

 andra ställningar för fiskeredskaps torkning och värd eller 

 dylikt. 



§ 3 m. 4. 



Allmän stadga för rikets fisken 1766, kap. 2, § 9. — 

 Förklaring öfver 1766 ärs allmänna stadga 1771, § 2 m. 

 1. — Nöte ur protokollet öfver justitieärenden i högsta 

 domstolen den 27 april 1852, anm. vid § 3 m. 3. — Fi- 

 skeristadga 1852, § 3 mm. 3, 4. — Förslag tili fiskeristadga 

 1883, § 3 mm. 3, 4. — Utlätanden öfver 1883 ärs för- 

 slag tili fiskeristadga 1884—1885, sid. 93, 163—164, 274, 

 280, 286—287; 1886, sid. 4, 74. 



Det bohuslänska sillfisket väl Ursprungligen i främsta 

 rummet äsyftande stadgandet afser i den form, det här 

 erhällit, ä ena sidan att, i enlighet med högsta domstolens 

 anmärkning öfver 1851 ärs förslag tili stadga om fiske- 

 rierna, bevara lagligen förvärfvad rätt att för redan verk- 

 stäld upprensning af notvarp uppbära afgift, men att ä 

 andra sidan icke vidare medgifva sädan rätts förvärfvande. 

 Skulle emellertid rätten att upprensa notvarp och uppbära 

 afgift för sädant notvarps begagnande bibehällas, borde den 

 ock ätergifvas sin ursprungliga omfattning; ty kostnaderna 

 vid dylik upprensning äro väl, i de flesta fallen ätminstone, 



