87 



norska tid var faststäld i fräga om fiskandes rätt att för 

 sillfisket begagna stranden. (Jemför Magnus lagabotarens 

 landslag, VII, 49. — Christian IV:s norska lag, VI, 45). 

 Förbudet mot att hälla sill innestängd med vad under 

 den öfriga delen af äret afser att hindra det de ifräga- 

 varande vadstängen göras permanenta och fä qvarstä är 

 efter är utan afbrott. 



Bestämmelsen om när vadstäng skall anses upptaget 

 har fätt inflyta för att hindra kringgäendet af föreskriften 

 om afgifts erläggande, hvilken föreskrift utan denna be- 

 stämmelse tydligen vore fullständigt värdelös. 



§ 3 m. 6. 



Utkast tili bestämmelser^ ifrägasatta att vinna till- 

 lämpning i afseende ä hafsfisket vid kusten af Göteborgs 

 och Bohus län 1893, § 3 mm. 2—4, § 22 m. 2 (sista 

 punkten). 



Jemför vidare hvad Bohuslän vidkommer: Magxus 

 lagabotarens landslag VII, 49, 50. — Christian IV:s nor- 

 ska lag, VI, 45, 46. — Lov om Vaarsildfiskeriet af 24 

 September 1851, §§ 28, 29, 36. — Lov, indeholdende 

 Tillaeg til Loven om Vaarsildfiskeriet af 24 September 

 1851, af 28 August 1854, § 2. — Lov om Landslod af 

 23 Mai 1863, §§ 2—4. — Forordning for Island om Silde- 

 og Graasejfiskeri med Not af 12 Februari 1872, §§ 3 — 5. 

 — Fiskerilov for Feeröerne af 14 April 1893, §§ 2, 7. 



Sedan det blifvit af behofvet päkalladt att i fiskerätts- 

 lagstiftningen införa utförligare bestämmelser om ersätt- 

 ning för vid fiske vällad skada ä jordegares grund samt 

 om af gi f t i vissa fall för begagnande af annans fiske vat- 

 ten eller med kostnad upprensade notvarp, har det äfven 

 befunnits lämpligt att. i ett särskildt moment sammanföra 

 de nödiga föreskrifterna om dylik ersättnings eller afgifts 

 utgörande; ty det är ingalunda sj elf klart huru de fiskande 

 i detta hänseende hafva att bete sig. I de ofvan äbero- 



