99 



i skiftesstadgan den 4 maj 1827 om skifte af fiske, just 

 gjorde bibehällandet af bestämmelsen i kap. 2 § 6 af 1766 

 ärs allmänna stadga för rikets fisken om »allmännings- 

 fiskeri» obehöfligt uti 1852 ärs fiskeristadgas § 2. 



»Rättighet» i allmänning hafva i regeln allenast jord- 

 egarne inom häradet eller socknen »efter oförmedlade 

 hemmantalet». Häradsallmänningarne hafva efter den 1 

 juli 1867 icke mer fätt liksom sockneallmänningarne delas 

 mellan intressenterne. Landsallmänningar finnas ej vidare, 

 utan äro de alla längesedan delade. 



I lagen den 30 maj 1874 för preussiska staten är i 

 § 8 föreskrifvet, att menighet endast fär nyttja det henne 

 tillkommande sötvattensfisket genom särskildt anstälde 

 fiskare eller genom utarrendering, hvarförutom fiskets »fri- 

 gifvande» tili allmänt begagnande är förbjudet. 



§8. 



Innehäller de allmänna bestämmelserna om enskild 

 rätt tili fiske uti insjöar och rinnande vatten. 



Gründen för fiskerätten i insjöar och rinnande vatten 

 innehälles för närvarande i 12 kap. 4 § jordabalken och 

 19 kap. 2 § byggningabalken, hvarföre ock § 8 i nu gäl- 

 lande fiskeristadga fätt en i afseende pä eganderätten tili 

 sötvattensfiske sä intetsägande (och frän § 2 mom. 1 i 

 samma stadga afvikande) lydelse, som den i verklig- 

 heten har. 



Nämnda § i jordabalken är, hvad de i densamma om- 

 förmälda »stora sjöarne« vidkommer, allt annat an tydlig, 

 da först och främst icke är klart, hvilka sjöar som äro 

 eller icke äro »stora», och da det synes ä ena sidan hafva 

 varit lagstiftarens mening, att delegarnes omräden i »stör 

 sjö» skulle bestämmas genom skifte efter mätning — man 

 öfverskattade nemligen da det 1725 anordnade skiftes- 

 väsendet genom landtmäteristaten och underskattade de 

 svärigheter och kostnader, som äro förenade med skifte af 



