106 



tolkning af det nu gällande stadgandets otydliga uttryck, 

 att man användt dessa tili stöd för styrkande med urmin- 

 nes häfd, att visst fiske icke vore enskild egendom, utan 

 en alla rikets undersätars kollektivegendom, fast enligt 

 äberopade stadgande i jordabalken icke medgifves att an- 

 lita urminnes häfd säsom bevismedel för annat an styr- 

 kandet af »fast egendom eller rättighet» säsom tillhörande 

 en fastighet*). Vore emellertid samma stadgandes inne- 

 börd verkligen sädan, som den nämnda förtolkningen velat 

 göra troligt, da hade ju i nu gällande fiskeristadga de tvä 

 första momenten af § 3, i hvad de afse rätt tili fiske vid 

 annans Strand, varit fullständigt obehöfliga, säsom helt 

 och hallet fallande under § 9. 



Den förändring i nu gällande fiskeristadgas § 9, som 

 1883 föreslogs af 1881 ärs kongl. fiskerikomite, skulle 

 icke medföra förbättring utan tvärtom betydlig försämring 

 med hänsyn tili nämnda förhällanden. 



Momentet inbegriper i den affattning, det här erhällit, 

 äfven bestämmelsen i kap. 2, § 7 m. 1 p. 1 af 1766 ärs 

 allmänna stadga, att »uti de skärgärdar, som fiskande 

 oklandradt och efter gammal vana ömsom fiskat vid hvar- 

 andras land och följt saltsjöfisken efter dess bref, förblif- 

 ver det ock efter förra vanligheten», i hvad samma be- 

 stämmelse nemligen säsom servitutsrättigheter afser ömse- 

 sidig fiskerätt »vid hvarandras land» flera fiskerättsegare 

 emellan. (Jemför vidare anmärkningarna ofvan under § 2 

 mom. 4 och § 3 mom. 2). Ville man emellertid för tyd- 

 lighetens skull bibehälla ifrägavarande gamla bestämmelse 

 frän 1766, da bör den säsom ett särskildt moment föras 

 hit och ej tili § 3. 



*) Att bevisa, det hvar rikets undersäte vore berättigad att begagna 

 ett fiske, genom tili exempel äldre personers vitnesbörd, om sädant, hvil- 

 ket ju ej är fallet, vore enligt lagen tillätet, skulle dessutom förutsätta, 

 att visas künde att fisket i fräga fätt utan klander frän Strandegarnes sida 

 utöfvas säsom en laglig rättighet af innevänare frän skilda delar af riket 

 och. icke blott af innevänarne i orten. 



