107 



üti den 25 januari 1893 afgifvet gemensamt utlätande 

 tillstyrka kammarkollegium och domänstyrelsen att, enär 

 andra punkten i § 9 nu gällande fiskeristadga »innehäller 

 en allmän rättsregel, som näppeligen har sin plats i fiskeri- 

 stadgan», samma punkt äfven »mä frän paragrafen ute- 

 slutas». Bestämmelserna i denna punkt ega ock numera 

 föga annan betydelse an att utgöra ett historiskt minnes- 

 märke efter den strid mellan kronan och strandegarne 

 om rätten tili fiskes utöfning i talrika fiskevatten, som pä- 

 gick under flera ärhundraden och ofta hlef föremäl för 

 vid riksdagarne anförda besvär, intill dess efter Rikets 

 Ständers hemställan de flesta kronofiskenas försäljning sent 

 omsider gjorde slut derpä. Ännu i 1766 ärs allmänna 

 stadga fans nemligen, i kap. 3, § 1 m. 1, ett vid utfär- 

 dandet af 1852 ärs fiskeristadga utelemnadt tillägg vid an- 

 gifvandet af kronans enskilda fisken, sä lydande: »jemte 

 alla de fiskelägenheter, som kronan efter laga rättegäng 

 ifrän orättmätige innehafvare ätervinna kan». 



§ 9 m. 2. 

 Momentet är föreslaget för att göra tydligt, att de 

 äberopade bestämmelserna i § 3 m. 3 och § 7 ega tillämp- 

 ning äfven vid sädant fiske, tili hvilket hafves laga fang 

 enligt bestämmelserna i föregäende moment, sä framt nem- 

 ligen icke sjelfva fanget innebär ett annat förhällande. 

 Fiske kan t. ex. vara afsöndradt med fastställande af sä- 

 dana vilkor, som inskränka den i nämnda §§ stadgade 

 rätten. 



§ 10 m. 1. 



Jemför: Jagtstadga 1864, § 3 m. 3. 



Den frän ordalagen i motsvarande bestämmelser i jagt- 

 stadgan afvikande affattningen af detta och nästföljande 

 moment afser att göra stadgandena tillämpliga med hänsyn 

 tili jord vidfästad fiskerättighet pä grund säväl af § 2 m. 



