118 



protokollet öfver justitieärenden i högsta domstolen den 

 27 april 1852 (förslag vid k. 5, § 2). — Strafflag 1864, k. 

 24, § 16. — Förslag tili fiskeristadga 1883, § 35 m. 1. 

 Jemför Lov om Fiskeriet i Danmark 1888, § 58. — 

 Tyska strafflagen, § 296 a (enligt lag af 26 februari 1876). 



§ 16. 



Strafflag 1864, k. 24, § 14. 



Straffbestämmelsen torde närmast afse det fallet, att 

 delegare i oskiftadt fiskevatten nyttjar detta i strid mot 

 § 8 m. 3 (17 k. 1 § byggningabalken) för fängst tili af- 

 salu, och det fallet att delegare i strid mot § 10 m. 3 

 utan de fleste öfriges samtycke uppläter fiskerättighet tili 

 nägon, som ej är delegare. Jemför vidare § 2 m. 5 och 

 § 8 m. 4. 



Da de flesta fiskevatten säväl uti de större insjöarne 

 som uti saltsjön äro oskiftad och samfäld egendom, sä 

 är ock enligt nu gällande lagstiftning i byggningabalken 

 kap. 17 § 1, tiskeristadgan 1852 § 10 och strafflagen kap. 

 24 § 14 fängst tili afsalu frän dessa fiskevatten straff bart, 

 hvarföre äfven ändring i samma lagstiftning ofvan före- 

 slagits uti § 2 m. 4 och § 8 m. 3. 



§ 11 m. 1. 



Strafflag 1864, k. 22, § 1. 



Sä framt stadgandena i § 3 mm. 4 och 5 om afgift 

 i vissa fall för begagnande af notvarp eller fiskevatten ej 

 skola blifva blotta skenstadganden utan verklig betydelse, 

 torde ock vara nödigt att fastställa ett större straff säsom 

 lägsta straffgräns, an det den allmänna strafflagen bestämt. 



§ 17 m. 2. 



För att hindra uppsätlig öfverträdelse af förbudet 

 i § 3 m. 5 mot att under viss del af äret hälla sill inne- 

 stängd med vad, är tydligen en sträng straff päföljd oum- 

 bärlig (jemför motiven ofvan under § 3 m. 5). 



