123 



§ 28, 



Utlätanden öfver 1883 ärs förslag tili fiskeristadga 

 1884—1885, sid. 93. 



Jemför: Sjölag 1891, § 331. 



Bestämmelserna i § 3 mm. 3 och 4 samt § 7 päkalla 

 införandet här af ett stadgande, motsvarande det i sjölagen 

 äberopade. 



Bil. D. 



Motiv 

 tili förslaget tili ändrad lydelse af 



stadgan om skiftesrerket i riket den 9 november 1866. 



Den här föreslagna andringen är motiverad hufvud- 

 sakligast ur den rent historiska grund, som föreläg i be- 

 stämmelsen uti kap. 2 § 6 af 1766 ärs allmänna stadga 

 för rikets fisken om att, »der allmänningsfiskeri af älder 

 inomskärs varit, bör det ock hädanefter dervid förblifva». 

 De tekniska svärigheterna och de oftast i förhällande tili 

 fiskets betydenhet och värde, orimligt stora kostnaderna 

 för skifte af fiskevatten *) göra nemligen i verkligheten 

 förbud mot sädant skifte onödigt (jemför utlätanden öfver 

 1883 ärs förslag tili fiskeristadga 1886, sid. 69). Anser 

 man emellertid lämpligt att fiskevatten skiftas, da böra 

 lagbuden om eganderätt tili fiske sä affattas att de i verk- 

 ligheten äfven verkställa den hufvudsakliga delningen af 

 fisket, pä satt i den gamla svenska lagstiftningen var fallet 

 samt ännu i den norska och danska lagstiftningen eger 

 rum, genom att bestämma det strandfisket tillhör de 

 fiskevattnet med deras egor tillstötande hemmanen hvart 

 och ett vid sin Strand. De befintliga stadgandena i kap. 



*) Lilienberg, G. R., Svensk lagsaraling, II, Stockholm 1S76, sid. 

 375—377. 



