124 



12 § 4 jordabalken samt §§ 2 och 8 i nu gällande fiskeri- 

 stadga äro nemligen sä affattade, att de, i afseende pä 

 fisket i »stora sjöar» samt i saltsjön inomskärs, med kan- 

 ske största skäl kunna tydas tili förmon för den menin- 

 gen, att allt fisket i »stora sjöar» och i saltsjön inomskärs 

 är oskift (d. v. s. »allmänningsfiske»), der ej skifte fak- 

 tiskt försiggätt. 



Lagbestämmelserna i 12 kap. 4 § jordabalken om 

 rätt i »stora sjöar» samt i 2 kap. 6 § och 3 kap. 4 och 

 12 §§ af 1766 ärs allmänna stadga för rikets fisken äro 

 synbarligen författade under inflytandet af en oriktig före- 

 ställning om förmägan hos det 1725 ät landtmäteristaten 

 öfverlätna skiftesväsendet att helt lätt lösa äfven svärig- 

 heter, som längt öfverstiga tili och med det rimligas 

 gränser; och var det under sädana omständigheter som 

 man öfvergaf de gamla lagarnes satt att sä affatta lag- 

 buden rörande enskild rätt tili fiske, att omrädet för denna 

 rätts utöfning angafs af sjelfva lagtexten, hvilken sälunda 

 fullgjorde det mesta af det värf, som lagstiftarne ären 

 1734 och 1766 ansägo sig böra öfverflytta pä landtmäte- 

 riet. Da 1783 ärs landtmäteriförordning utfärdades, hade 

 man, synes det, dock redan kommit tili insigt om landt- 

 mäteriets oförmäga att utföra den rol med hänsyn tili 

 skifte af fiske och vatten, man öfverlätit ät detsamma, sä 

 att i förordningens § 77 det förbud emot skifte af fiske i 

 saltsjön, som faststälts i 6 § 2 kap. af 1766 ärs allmänna 

 fiskeristadga, utsträcktes tili fisket äfven i sötvattnen. 

 (Jemför vidare den ofvan i motiven tili fiskerättsförordnin- 

 gen under § 8 i allmänna inledningen tili motiveringen 

 lemnade utredningen om fiskerätten i »stora sjöar»). 



Det är att märka, det delning af vatten eller utbryt- 

 ning af vissa lotter deri för annat ändamäl an idkande af 

 fiske anses sakna stöd af lag (jemför ett Kongl. Maj:ts ut- 

 slag derom den 28 Oktober 1873). 



