160 



biträden är alldeles orimlig, och den skulle, om den ej 

 brukades med största försigtighet och urskiljning, kunna 

 förorsaka de oerhördaste kränkningar. 



Enligt 33 § skulle fiskeriintendenten dertill bekomma 

 en slags dömande myndighet, för hvars giltighet förutsättes, 

 att den skyldige ätager sig den af fiskeriintendenten pä- 

 bjudna bot. Gör han nu detta, skall fiskeriintendenten 

 inrapportera förhällandet tili Konungens befallningshaf- 

 vande, men hur skall blott pä grund af en sädan rapport 

 straffet kunna bringas tili verkställighet, det vill säga 

 förvandlingsbeslut meddelas, om tillgäng tili böternas 

 gäldande saknas, och eljes förordnande om utmätning 

 gifvas? 



Enligt 34 § skall fiskeriintendenten jemte tvä af ho- 

 nom utsedde ojäfvige fiskare tili värdet bestämma den 

 skadeersättning, som enligt stadgan skall utgä. Det mäste 

 dock tillhöra domstolen att antingen sjelf afgöra frägan 

 om skadeständ eller bestämma pä hvad satt skadan skall 

 uppskattas, och den rättigheten hvarken bör eller kan 

 domstolen afstä ifrän. 



Enligt 12 § eger fiskeriintendenten — utan att appell 

 emot hans beslut är medgifven — bestämma icke blott 

 tiden för garnens utsättning och upptagning utan äfven i 

 hvilken riktning de skola utsättas. Enligt magistratens 

 äsigt bör en sädan befogenhet icke lämpligen tillkomma 

 fiskeriintendenten. 



Ehuru magistraten icke kan gilla flere andra, nu icke 

 vidrörda bestämmelser i förslaget, anser magistraten sig 

 icke ega anledning att nu ingä i vidare kritik af förslaget, 

 da det anförda, enligt magistratens förmenande, torde 

 vara tillräckligt för att stödja det pästäendet att en om- 

 arbetning af förslaget är nödvändig. 



Da en ordningsstadga för sillfiskebedriften emellertid 

 torde fä anses nyttig, vill magistraten tillstyrka, att för- 

 slaget varder äterremitteradt tili fiskeriintendenten, pä det 



