162 



grund för en dylik stadga, för sä vidt den skall uppfylla 

 sitt ändamäl. Förslaget innehäller alldeles för drakoniska 

 straffbestämmelser och lägger allt för mycken makt uti 

 intendentens hand, en makt som särskildt för det fall, att 

 intendenten saknade teknisk erfarenhet, künde för utöfvarne 

 af fisket medföra vädliga följder. Konseqvenserna af hvad 

 § 1 i förslaget innehäller om intendentens myndighet att 

 kalla tili sig en hvar, af hvilken förklaring om nägon 

 öfverträdelse erfordras, har nog förslagsställaren ej tankt 

 sig. Säkert är, att nägon sädan oinskränkt myndighet 

 icke finnes medgifven nägon annan embets- eller tjenste- 

 man. Förslaget är icke heller uppstäldt med den reda 

 och ordning, som är nödvändig för att stadgan skulle 

 kunna af fiskarena med lätthet fattas och förstäs, samt 

 lärer enligt sakkunniges uppgift innehälla en del onödiga 

 och för vära förhällanden fremmande stadganden. De 

 olika paragraferna borde hafva varit sammanförda under 

 vissa rubriker säsom t. ex.: kap. I, Fiskeritjenstemännen 

 och deras befogenhet; kap. II, Om fiske med landvad; 

 kap. III, Om fiske med snörpvad; kap. IV, Om drifgarns- 

 fiske; kap. V, Om sättgarnsfiske ; kap. VI, Om ansvar för 

 öfverträdelser af stadgan; kap. VII, Allmänna bestämmel- 

 ser. Dertill borde fmnas ett fullständigt och sakrikt regi- 

 ster, sä att vederbörande lätt künde finna hvarje stadgande. 



Med äberopande af hvad jag här ofvan anfört fär jag 

 ödmjukast hemställa, att förslaget icke matte tili nägon 

 Konungens befallningshafvandes ätgärd föranleda förr an 

 nödig omarbetning deraf i ofvan antydda riktning egt rum. 



Norrvikens fögderis kronofogdekontor den 27 mars 



1890. 



Sven Ljunggren. 



