164 



torde väl ej kunna tilldelas fiskeriintendenten äfven om 

 han egde derför nödig kompetens. Huruvida pä sä satt 

 tillkomna böter skulle kunna förvandlas och aftjenas, till- 

 tror jag mig ej kunna bedöma. 



Da, enligt nu gällande lag, böter ega minsta rätt samt 

 enligt 145 § utsökningslagen öfverexekutor eger rätt att, 

 under vissa förutsättningar, bevilja qvarstad, anser jag § 

 35 böra helt och hallet bortfalla. 



Att enligt § 36 allmän äklagare endast med fiskeri- 

 intendentens medgifvande skulle fä anställa ätal för öfver- 

 trädelse af en sä allmän lag som en fiskeristadga för ett 

 helt län, förefaller underligt, i all synnerhet som bemälde 

 intendent icke lärer kunna tillvälla sig mälsegareskap för 

 heia den fiskeriidkande befolkningen, utan endast i hvad 

 honom sjelf rörer kan ega nägon bestämmande rätt. 



I öfriga delar af förslaget fär jag vördsamt hänvisa 

 tili de uttalanden, som äterfinnas i bilagda protokoll, hallet 

 vid sammanträde med ortens mest kunnige fiskare, i hvilka 

 uttalanden jag instämmer, särskildt hvad beträffar § 19. 



Strömstad i Vette härads kronolänsmanskontor den 1 

 april 1890. 



F. W. Bendroth. 





Bilaga. 



Protokoll, hallet vid samman- 

 träde pä Salto den 1 april 1890. 

 Genom af undertecknad utfärdad och i Tjernö kyrka 

 uppläst kungörelse hade socknens fiskeriidkande och fiske- 

 berättigade blifvit kallade att i dag sammanträda härstä- 

 des för att erhälla tillfälle att yttra sig öfver det af fiskeri- 

 intendenten A. H. Malm tili Konungens befallningshafvande 

 i länet afgifna förslag tili ordningsstadga för länets sill- 

 fiske. 



