173 



hafva frändskap med befall ningar, och kronobetjeningens 

 tid skulle kunna upptagas tili stör del med hemtning af 

 fiskare tili »förklaringar» och gäende af andra ärenden ät 

 fiskeritjenstemännen, hvilket vore stridande mot gällande 

 instruktioner för kronobetjeningen och künde i hög grad 

 hindra dess tjenstgöring i enlighet med dessa. — Jag an- 

 ser att det mä bero pä länsmannens bepröfvande i hvarje 

 fall, huruvida anhällan om handräckning kan bif alias och 

 om fjerdingsmän, i enlighet med kongl. stadgan för dessa 

 af den 1 juni 1850, fä användas. 



De höga bötesbestämmelserna. Nästan i hvarje 

 paragraf vimlar det af bötesbelopp ä 4,000, 1,000, 500, 

 400 kronor etc. Jag inser väl att, i anseende tili de 

 stora värden, som understundom stä pä spei, det är nödigt 

 sätta böterna höga. men sä oskäligt höga, och detta ibland 

 för rätt smä förseelser, är säkerligen obehöfligt och kan 

 förorsaka stör skada. Gällande strafflag bestämmer i all- 

 mänhet högsta bot tili 500 kronor med undantag för nägra 

 fä fall, der 1,000 kronor stadgas, och med dessa belopp 

 kunna försonas brott och förseelser vida större an de i 

 förslaget förekommande, hvaraf följer att bohuslänska 

 skärgärdsbefolkningen skulle i jemförelse med landets 

 öfriga invänare vid bedrifvande af sin näring komma i en 

 vädlig undantagsställning. 



§ 10. Enligt denna skulle 7 kap. strafflagen ändras 

 enkom för Bohusläns fiskare, hvilka förslagsställaren tyc- 

 kes anse behöfva med synnerligen kraftiga medel tillhällas 

 att helga hvilodagen. Enligt ordalydelsen künde t. ex. del- 

 egarne i ett vadlag. som kl. 4 pä söndags eftermiddag, i 

 anledning af ett just da yppadt gynsamt tillfälle tili fängst, 

 som senare ginge dem ur händerna, utsatte sin vad, här- 

 för straffas med böter af ända tili 4,000, säger fyratusen, 

 kronor, under det att samma förseelse enligt 3 § 7 kap. 

 strafflagen försonades med högst 20 kronors böter, der 

 icke domstolen, hvilket pä grund af flera prejudikat är 



