177 



Skulle berörde stadgande blifva faststäldt, utan den ändring 

 vi med detta äsyfta, künde det lätt hända att nägon kom 

 pä den tanken, att göra sig en inkomstkälla af att berga 

 dylika garn, hvilket för egaren tili slut blefve ganska kost- 

 bart och äfven künde gifva anledning tili missämja bland 

 fiskarena. Da garnen pä ofvannämnda satt äro i drift, är 

 det sällan nägon fara med dem. Deremol, om de äro 

 skilda frän sina ankare, erlägges tacksamt den stadgade 

 bergarelönen. 



§ 10. Stadgandet i denna paragraf är det, som mest 

 slär oss för hufvudet. Det bör icke vara nägot band pä 

 fiskarena med afseende pä hvilken dag de skola sätta sina 

 garn, utan böra de detta fä göra pä hvilken dag som helst. 

 Man kan beräkna att minst en sjundedel af den i och för 

 sig korta fisketiden genom sädant stadgande skulle gä för- 

 lorad. Hvarför kan ej denna förvärfsgren säväl som andra, 

 säsom ängbätar, jernvägar o. d., ostraffad fä fortgä under 

 alla dagar i veckan? Andra momentet i samma paragraf 

 är ju helt enkelt en ironi, ty der stä att garn eller vad 

 fär icke utsättas förr an kl. 6 sön- och helgdags e. m. 

 Vi undra hvem som under den ärstiden vid den tiden pä 

 dagen kan sätta nägon redskap? För öfrigt strider ju detta 

 stadgande mot ett annat i samma paragraf, der det stär 

 att garn icke fär utsättas eller upptagas mellan clagens 

 slut och dagbräckningen. Mot detta bestämmande är dock 

 icke i och för sig sjelf nägot att anmärka, tvärtom bra. 

 Skulle det omnämnda mom. vinna laga kraft, kunna vi 

 icke annat finna, an tvä fiskedagar i veckan gä förlorade, 

 och det är väl för stör misshushällning med den korta 

 fisketiden. 



I 12 § 2 mom. stär att fiskeriintendenten skall vara 

 berättigad att bestämma tiden för garnens utsättning och 

 upptagning, da omständigheterna göra sädant lämpligt. 

 Vi undra hvilka omständigheter kunna föranleda fiskeri- 

 intendenten neka fiskarena att under pägäende fiske sätta 



12 



