206 



tillsägelse af vadfiskarena, ofördröjligen upptaga sin red- 

 skap, och ege han ej härför fordra ersättning. 



Ar garnfiskaren ej tillstädes eller underläter han upp- 

 taga garnredskapen, da han derom tillsagts, ege vadfiska- 

 rena att med nödig varsamhet upptaga garnen med deri 

 varande fängst och upplägga hvad sälunda upptagits pä 

 lämpligt stalle ä land, der det lätt kan skönjas. 



Hafva vadfiskarena ej kunnat utan synnerlig olägen- 

 het upptaga garnen, innan vaden kastats eller innan vad- 

 armarne ilanddragits, äligge dem att sist inom tolf timmar 

 derefter, i närvaro af tvä tillkallade ojäfvige man, upp- 

 taga garnen med fängsten och dermed pä satt nyss är 

 sagdt förfara, der ej annat med garnfiskaren aftalats. 



Garn, som kommit att stä under satt vad, mä ej af 

 annan an vadfiskarena upptagas utan tillständ af desse. 



2. Hafva pä grund af dessa bestämmelser vadfiskare 

 upptagit garnfiskares redskap, skola vadfiskarena sä fort 

 ske kan derom underrätta garnfiskaren, der denne eller 

 nägon af hans folk ej närvarit. Kan garnfiskaren ej an- 

 träffas och kommer han ej tillstädes inom tjugufyra tim- 

 mar, efter det garnen upptagits, förfare vadfiskarena med 

 den upptagna redskapen pä satt om hittegods är stadgadt. 



3. Skada, som vid vadfiske tillfogas garnredskap, 

 ersätte vadfiskarena; gifve ock skälig godtgörelse för 

 fängst, som spilles frän garnredskap, da sädan redskap 

 enligt mom. 1 af denna § af vadfiskare upptages. 



Varda garn genom vadfiske förlorade, gifve vadfiska- 

 rena antingen ny och god redskap i stallet eller sädan 

 redskaps fulla värde i penningar, hvilketdera garnfiskaren 

 vill, äfvensom skälig ersättning för spild fängst. 



Har tili följd af vadfiske garnfiskare under mer an 

 tolf timmar varit i saknad af sin redskap, ege han af 

 vadfiskarena njuta ersättning för förloradt fiske, beräknad 

 efter den fängst, som da är i orten vanlig, frän och med 

 den dag, da garnfiskaren först hindrades frän fiske, tili 



