tigade invändningar med pä ovederläggliga grunder fotade 

 bestridanden frän läiiet själft, utan tvärtom motarbetas. 

 För att erhälla den oumbärliga medverkan fordras nemligen 

 att man visar sig stä pä rättviscuis Ständpunkt och ej ge- 

 nom godtyckligt undertryckande af berättigade och forut 

 erkända anspräk samt svikande af gifna löften framtvingar 

 rättänkande personers motständ tili skyddande af de för- 

 närmades rätt. Det är för öfrigt en hederssak för lands- 

 tinget att ärligt och utan allt svek infria sina är 1885 

 gifna löften. 



Slutligen utgör vidhällandet af merabemälda »endräkts- 

 beslut» en förutsättning för att icke enligt landstingsför- 

 ordningens 47 § framtvingas en uttaxering för afgifter tili 

 järnvägsföretag enligt särskild, efter företagets »beskaffen- 

 het» att i högre eller lägre grad gagna de skilda kom- 

 munerna faststäld »grund», hvarigenom bördan rättvis- 

 ligen tili största delen förlägges ä dem, som af företaget 

 hafva gagn. 



Att genomförandet af landstingets järnvägsönskningar 

 vidare kräfver begränsning af dessa tili det genom beslu- 

 ten af 1885, 1886 och 1892 närmare angifna samt af en 

 koncentration ä de i dessa beslut nämnda linierna, är 

 klart redan af dessa liniers sammanlagda stora längd och 

 anläggningskostnad i förhällande tili landstingets och Bohus- 

 läns ekonomiska förmäga, hvarförutom ett öfverskridande 

 af det i nämnda beslut angifna minimum icke allenast 

 skulle välla splittring och oenighet samt ökad svaghet i 

 förmägan att genomföra besluten, utan äfven framkalla be- 

 rättigade anspräk pä en uttaxering af landstingets bidrag 

 efter, i förhällande tili det olika gagnet för de skilda 

 kommunerne, enligt landstingsförordningens 47 § särskildt 

 faststäld »grund». Landstingets järnvägsbidrag böra för- 

 denskull begränsas tili blott och hart de linier, hvilka ut- 

 tryckligen finnas angifna säsom föremäl för landstingets 

 önskningar och »finansiella understöd» i landstingets skrif- 

 velser tili Konungen ären 1886 och 1892 samt Knien 

 Strömstad — Mon med det belopp, som är 1892 för denna 

 linie fastställdes, och endast »i händelse» af bifall tili 

 nämnda skrifvelsers begäran om statsbanor utsträckas 

 äfven tili andra linier. Endast genom en sädan begräns- 

 ning kan man undgä att förfela malet och detta verkligen 

 näs inom den närmare framtiden. Afvisandet af nya an- 



