76 



och billigaste fängst, nägot fiske i verlden har att uppvisa, 

 och att äfven det bohuslänska sillfisket med sättgarn är 

 ett i n^ionalekonomiskt hänseende förmonligare fiske, an 

 ett drifgarnsfiske i stört skulle vara för Bohuslän, samt att 

 de ekonomiska förutsättningarna för ett stört drifgarnsfiske 

 efter sill der ännu ej kommit tili stand *). Sättgarnfisket 

 erbjuder emellertid, oafsedt den i jämförelse med vad- 

 fisket mindre ekonomiska förmonligheten, den olägenheten 

 att det gifver anledning tili flere kollisioner mellan fiskare 

 med bade sättgarn och annan redskap samt att det omöj- 

 liggör fisket med snörpvad. 



Ett förhällande, som vid de stora sillfiskena med drif- 

 garn i Nordsjön under senare tider börjat alit mer fram- 

 träda, är behofvet af att öka garnmassan och derigenom 

 äfven bätarnes storlek, ntrustningens dyrhet och arbetet 

 vid garnens indragning, fastän fängstens storlek längt ifrän 

 ökats i motsvarande grad; och är detsamma helt visst att 

 jämföra med den ofvan pävisade »lagen om jordens frän 

 en viss gräns aftagande produktivitet» (Handb. I, sid. 389, 

 443; II, sid. 91). Saken är emellertid af sä mycket större 

 betydelse som bolagsformen i regeln visat sig olämphg för 

 storfiskets bedrifvande cch de allt mer sig ökande utrust- 

 ningskostnaderna försvära för fiskarena att själfva skaffa 

 sig den fängstmateriel, som behöfves för fiskets bedrif- 

 vande säsom deras egen affär. 



Erfarenheten allestädes ifrän visar emellertid pä det 

 mest otvetydiga satt, att det är en för den fiskande gyn- 

 sani afsättning för fängsten, som utgör den allra främsta 

 driffjädern i fräga om fiskfängstens utveckling. Om det 

 stora skotska sillfisket vet man sälunda, att det uteslutande 

 har regeringens kraftiga ätgärder tili uppammandet af en 

 fullgod och möjligast likformig sillsaltning samt en deri- 

 genom lönande afsättning för fängsten att lacka för sin 

 storartade utveckling, och samma lärdom har man frän 

 alla andra hall, ja t. o. m. frän det berömda holländska 

 s. k. »stora» fisket. Redan under adertonde ärhundradet 

 började detta nemligen att uppehällas genom premier, men 

 aftynade icke dess mindre sä smäningom, derhän att det 

 vid medlet af innevarande ärhundrade var helt obetydligt. 



*) Jfr Bohiislänsk Fiskeritidskrift. 1889, sid. 168-176; 1890. 

 sid. 151 — 156. (Utg. anm.). 



i 



