Man uppgaf da den garala, under tidernas lopp allt mer 

 utvecklade skyddslagstiftningen och började att i stallet 

 tillämpa friare grundsatser, hvilka i förening med vär tids 

 förbättrade samfärdsel gäfvo den hoUändska hafsfiskebe- 

 driften nytt lif. Den äldre uppfattningen, som dessförin- 

 nan gjorde sig gällande, gick ut pä att man skulle fästa 

 mindre vikt vid längstens mängd, an vid att fä densamma 

 bögt betald, eller en tillämpning af grundsatsen »litet men 

 dyrt». Det blef säledes egentligen blott den jämförelsevis 

 mer förmögna delen af befolkningen, som bade räd att 

 köpa holländsk sill, hvarföre man för att vinna större af- 

 sättning under ären 1855 och 1857 beslöt ändra planen 

 för fiskets idkande. I öfverensstämmelse dermed utveck- 

 lades fisket i sädan riktning, att man fick större fängst, 

 som künde afyttras för jämförelsevis billigt pris, eller en 

 tillämpning af grundsatsen »mycket och billigt»*); och 

 lyckades detta sä väl, att, da det holländska s. k. »stora» 

 fisket är 1856 bedrefs med blott 82 fartyg och inbragte 

 35,924 tunnor sill, sä bade är 1887 fartygens antal ökat 

 sig tili 196 och fängsten tili 210,897 tunnor. Ett lysande 

 exempel pä den i följd af järnvägarne förbättrade sam- 

 färdselns förmäga att främja afsättningen för fängsten och 

 dermed äfven själfva fisket. En gynnsam afsättning utgör 

 nemligen den ekonomiska förutsättningen för all Produktion ; 

 och är det alldeles gifvet att, om man befrämjar afsätt- 

 ningen af fängsten. sä skola fiskarena, i samma mon som 

 de derigenom fä högre betaldt för sin fängst, äfven ega 

 större resurser att skaffa sig bättre materiel och att i all- 

 mänhet förkofra näringen samt egna sig ät sädana former 

 för densammas utöfning, som först med en rikligare af- 

 kastning äro möjliga att bringa tili stand. 



Vidare är det med hänsyn tili allt hafsfiske af stör 

 betydenhet förmonligt för fiskfängstens utveckling, att den 

 pä fisket grundade affären sä vidt möjligt eges af de fiske- 

 idkande samhällena själfva och att dessa samhällen genom 

 en dylik näringens koncentration och genom samfärds- 

 och andra anstalter tili näringsutöfningens fromma förlänas 

 den nödiga ekonomiska kraften för ett uppblomstrande 

 näringslif. Vill man sälunda ernä möjligast bästa form 



*) Jfr Beaujou. A.. The liistorv of dutch sea fisheries. Lon- 

 don 1883, sid. 260. 



