88 



fiske är fördenskull numer sä allmänt förbjudet hos bil- 

 dade folk, att fisket med metspö (»ä ligne flottante») i de 

 »offentliga» floderna i Frankrike samt fisket i de stora 

 sjöarne i Sverige och Finland utgöra nära nog enda un- 

 dantagen. I Preussen m. fl. tyska stater har det förut »fria 

 eller vilda» fisket öfverlätits tili kommunerna med skyl- 

 dighet för dem att icke »frigifva» detsamma tili allmänt 

 begagnande, utan att i stallet bruka detsamma genom sär- 

 skildt anstände fiskare eller genom utarrendering. Fisket 

 i de offentliga vattnen plägar eljest tillhöra staten och 

 fisket i de enskilda vattnen kommuner eller enskilde, 

 ehurii med mänga iindantag. Hos oss liksom i de flesta 

 länder tillhör sötvattensfisket strandegarne (»adjacenterne»)^ 

 men da stränderna delats mellan allt för mänga eller 

 jämte Strandegarne äfven andra äro fiskeberättigade (»Kop- 

 pelfischereirechte»), uppstär deraf olägenheter för fiskets 

 värd, som man sökt afhjälpa derigenom att lämpliga 

 omrädens rationella bruk utöfvas genom s. k. fiskeföre- 

 ningar (»Fischereigenossenschaften»), som kunna äväga- 

 bringas äfven pä grund af det offentligas beslut (i Preus- 

 sen), eller genom bildande af s. k. fiskerevir (»Fischerei- 

 reviere») efter statens förordnande (i Österrike), eller ge- 

 nom fiskets öfverlätande tili kommunerne (i Baden). 



Mycket gammal är lagstiftningen tili undanrödjande 

 af konstgjorda hinder för laxens m. fl. fiskars uppstigande 

 tili lekplatserna i de rinnande vattnen, i afsikt att de ne- 

 danför boende ej mä beröfva de ofvanför boende deras 

 tillbörliga andel i fisket; och har ur dylik lagstiftning i 

 Sverige och Finland utbildat sig allmänna lagens stadgan- 

 den om kungsädra (byggn.-balken kap. 17 § 4, kap. 20 

 § 3). Det behöfver knappast sägas, att ett sädant skyd- 

 dande af de högre upp vid ett rinnande vatten boendes 

 rätt utgör en oundgänglig förutsättning för laxfiskets och 

 liknande fiskens fortfarande bestand. 



För fiskets värd i vatten, som tillhöra mer an ett 

 land, har man sökt verka äfven genom afslutande af 

 ßskerifördrag (konventioner), hvilka i flera fall, hvad ät- 

 minstone sötvattnen vidkommer, medfört gagnande verkan. 

 Det mest bekanta af dylika fördrag torde vara det mellan 

 Schweiz, Tyskland och Nederländerna är 1885 afslutade 

 rörande fisket i Rhenfloden. Äfven för hafsfisket äro för- 

 drag med sädant syfte ifrägasatta, men ännu torde ej 



