95 



förbigängen i den fiskeripolitiska litteraturen, utan äfven 

 blifvit af regeringarne betraktad ungefär sä som om den 

 icke en gang funnits tili. Att emellertid den offentliga 

 fiskarevärden allenast kan afse egentlige yrkesfiskare och 

 en verklig fiskarebefolkning, är en sä uppenbarligen själf- 

 klar sak, att det icke torde behöfva mer an blott nämnas. 



Vidkommande det fiske, som är underkastadt enskild 

 eganderätt och utöfvas säsom binäring ät jordbruket, är 

 iiti ifrägavarande hänseende tili följd af sakens egen natur 

 endast att, pä satt redan vid behandlingen af fiskevärden 

 skett, päpeka förmonligheten af att, der sä lämpligen kan 

 ega rum, fiskevattnen, fördelade i för en kraftig skötsel 

 tillräckligt stora omräden, utarrenderas tili bruk af verk- 

 lige yrkesfiskare pä tid, som ej mä vara för kort tilltagen. 

 Deremot är det äfven ur synpunkten af en god fiskarevärd 

 ingalunda tjänligt att i fräga om sädant fiske uppmuntra 

 dess nyttjande i nägon som helst omfattning säsom s. k. 

 »fritt eiler vildt» fiske; ty bade fisket och de yrkesfiskare, 

 som egna sig derät, blifva i längden derpä lidande. 



Det är egentHgen det i öppna hafvet idkade fisket, 

 som framkallat uppkomsten af en oftast i smärre städer 

 eller stadslika samhällen (fiskelägen) hoende ßskar^ebefolk- 

 niJig, hvilken säsom själf ständigt yrke i större omfattning 

 bedrifver fisket och derför äfven bade behöfver och kan 

 blifva föremäl för en statens offenthga fiskarevärd; och är 

 det just en sädan befolkning, som här skall egnas de fä 

 anmärkningar, som ämnets fullständiga nyhet redan nu 

 möjliggör. 



En synpunkt, som härvid med hänsyn tili hafsfisket 

 är att taga i betraktande, är de olika fiskesättens använ- 

 dande i det stora eller i det mindre privatkapitalets tjänst. 

 Rika firmor eller rederier sända nemligen ut heia flottor 

 af fartyg och fiska med legdt folk, pä samma gäng som 

 det finnes fiskare, som själfve bedrifva sin näring med egna 

 fartyg och redskap. Nu är det alldeles gifvet, att det förra 

 slaget af fiske eller det egentligen s. k. »storfisket», som 

 bedrifves med folk, som när som helst kan afskedas af 

 fartygets egare, icke är i vare sig socialt eller ekonomiskt 

 hänseende för fiskarebefolkningen sä förmonligt, som när 

 fiskaren själf eger sin materiel och füllt själfständigt be- 

 drifver sin näring. Det s. k. storfisket kan fördenskull i 

 särskildt socialt hänseende icke likställas med det uti det 



