96 



mindre kapitalets tjänst varande fisket. Frän bohusläiiska 

 kusten t. ex. bedrifves storsjöfisket pä det satt, att fiska- 

 rena själfve ega sina fartyg, och när nägon af dem blifver 

 orkeslös, ställer han annan man för sig. som mot halfva 

 inkomsten i hans stalle besörjer fisket. Samraalunda sker 

 ock i händelse af dödsfall, da den efterlemnade familjen 

 uti inkomsten af den aflidnes lott i fiskefartyget har en 

 god hjälp, pä samma gang den sträfsamme halflottsmannen 

 fär tillfälle att sä smäningom förtjäna sä mycket, att han 

 kan köpa egen lott. 



En märklig upplysning. som visar, hur föga eftersträf- 

 vansvärdt särskildt det berömda hoUändska s. k. »stora» 

 sillfisket var i dess högsta blomstrings dagar, lemnades af 

 Hollands sändebud vid de underhandlingar, som nägot efter 

 medlet af sextonde ärhimdradet bedref vos mellan Skottland 

 och Holland, och hvari desse framhöllo, att skottarne ej 

 skulle kunna bedrifva detta fiske, enär det var en sä ge- 

 nomusel näring, att de aldrig skulle kunna med framgäng 

 egna sig ät densamma. Denna utsago har ocksä slagit in, 

 sä att ännu har detta fiskesätt, trots de genom premier sä 

 rikligt understödda försöken, ej bhfvit infördt i Skottland. 

 Senare i tiden an nämnda underhandlingar eller är 1824 

 künde ock d:r I. Mac Culloch i en förträfflig afhandling 

 om skotska sillfisket uttala den önskan, att den dag aldrig 

 matte komma, da man i Skottland behöfde tillgripa det 

 holländska fiskesättet, d. v. s. storsjöfisket efter sill. Man 

 insäg da redan, att det var ett i bade ekonomiskt och 

 socialt hänseende ofördelaktigare fiske an det inhemska 

 kustsillfisket, som utbildat sig pä nationeil grund. Det s. k. 

 storfisket är derför icke ens i fräga om sillfiske att ur 

 fiskarevärdens synpunkt eftersträfva, der andra former för 

 hafsfiskets utöfning kunna med fördel anlitas. 



Deremot erb juder särskildt hafsfiskenäringen efter- 

 följansvärda föredömen i afseende pä kooperativ verksam- 

 het, hvilka förtjäna att iakttagas och efterliknas. I bohus- 

 länska skärgärden är det nemligen (särskildt i Orosts och 

 Tjörns fögderi) brukligt, att säväl storsjöfisket som ofta 

 nog äfven fiskhandeln utöfvas af kooperativa föreningar, 

 hvilka visserligen icke skapa nägra stora förmögenheter 

 säsom »storfisket» och fiskhandeln i de betydande enskilda 

 privatkapitalens tjänst, men väl ett jämnt välständ och soci- 

 ■ ala fördelar, som ingalunda äro att förakta. 1 samma 



