103 



danskjuta det för näringen och hennes idkares bästa verk- 

 ligen nödiga. 



Ett af nutidens verksammaste medel tili fiskerinärin- 

 gens främjande har i flera länder säsom Finland, Norge, 

 Danmark, Tyskland och Österrike visat sig vara inrättan- 

 det af f iskeriföreningar, hvilka pä mängahanda satt 

 allt efter de oUka lokala förhällandena sökt gagna fiskeri- 

 näringen. I Tyskland och Norge hafva regeringarna t. o. m. 

 kunnat öfverläta den mest betydande delen af den offent- 

 liga administrationen af hafsfisket tili dylika föreningar, 

 hvilka, sä länge deras ledning är i händerna pä för fiskeri- 

 näringens bästa varmt intresserade, erfarne och duglige 

 man, äfven kunna utgöra ganska goda representationer 

 för samma näring. I Sverige och särskildt i Bohuslän 

 vore derjemot ett dylikt beteende ingalunda tillrädligt. 



Genom utgifvandet af en rikhaltig och mängsidig 

 Jiskerilitteratur kan naturligen fiskerinäringen tillskyndas 

 ganska väsentlig nytta, och är det isynnerhet fiskeriföre- 

 ningarna, som pä sädant satt varit verksamma, fast äfven 

 enskilde oegennyttigt eller säsom affärsföretag utgifvit upp- 

 satser eller tili och med tidningar eller tidskrifter rörande 

 fiskebedriften. 



Ett tili sitt värde mycket omtvistadt medel tili fiskeri- 

 näringens npphjälpande har varit de stora, ofta nog interna- 

 tionella fiskeriutställningarna; ty om det an icke kan 

 bestridas, att de dragit den allmänna uppmärksamheten 

 ä fiskerinäringen och föranledt sammanträffandet af för 

 samma näring intresserade personer frän vidt skilda trak- 

 ter, sä kan heller icke nekas, att de ofta missledt allmänna 

 omdömet i fräga om beskaffenheten af de för fiskebedriftens 

 främjande nödiga ätgärderna samt aistrat en klass »utställ- 

 ningshjältar», hvars lysande bedrifter säkerligen icke ländt 

 näringslifvet tili gagn. Det är emellertid att hoppas, det 

 allmänheten skall blifva allt mera kritisk med hänsyn tili 

 samt mindre lätt att vilseleda genom dessa utställningar, 

 sä att de hädanefter mä blifva i högre grad tili nytta, an 

 i förstone kanske varit fallet. 



Slutligen har man sökt främja fiskerinäringen genom 

 anställandet af vetenskapliga undersökningar, ehiiru 

 tyvärr i regeln med blott helt eiisidiga anspräk pä en 

 biologisk och hydrografisk utredning af de fysiska för- 

 hällandena i fiskevattnen, oafsedt om den genom en sädan 



