107 



försäljningarna af jordegendom, ä hvilken fiskare äro be- 

 ende ä ofri grund, kunna för öfrigt köparne af dylik jord- 

 egendom lätt nödgas tili att höja tomtafgifterna. 



De satt, som kunna ifrägasättas för afhjälpande af 

 dessa svärigheter, äro dels expropriation af tomterne, dels 

 lagstiftning för reglerandet af förhällandena mellan hus- 

 egarne och jordegarne. I afseende pä den förra möjlig- 

 heten gifves äter tvänne utvägar, den ena att staten expro- 

 prierar marken och sedan lemnar ut tomter tili skänks, 

 emot ärlig afgäld eller emot skälig köpeskilling, den andra 

 att fiskelägena själfva, da de utgöra själfständiga samhällen, 

 gifvas den nödiga expropriationsrätten genom tillständ frän 

 regeringen. 



Den förra utvägen möter den svärigheten, att förhäl- 

 landen, liknande dem ä de bohuslänska fiskelägena, före- 

 fmnas i de flesta delar af riket uti fiskelägen, stations- 

 samhällen eller andra tättbebyggda platser, hvadan det 

 helt visst blefve ett mycket vidlyftigt företag för staten 

 att slä in pä en dylik expropriationsverksamhet, pä samma 

 gang som det är svärt utfmna nägot tiUräckligt talande 

 skäl för att staten skulle sä särskildt värda sig om invä- 

 narne i fiskaresamhällena och gynna dem framför andra 

 laglydiga och sträfsamma medborgare, da bohuslänska 

 fiskarena väl nu icke längre äro att räkna tili rikets eller 

 ens Bohusläns mest vanlottade invänare. För öfrigt blefve, 

 i händelse denna utväg valdes, ä ena sidan uppoffringen 

 för staten alltför stör, om den exproprierade marken bort- 

 skänktes, och ä andra sidan, om statens utgift för ända- 

 mälet skulle ersättas, statens ingrepp mindre eftertraktadt, 

 enär det i regeln blott skulle medföra ökade utgifter för 

 dem det afsäge. 



Den senare utvägen äter har mött motständ i följd 

 af den rädande rättsuppfattningen och obenägenheten mot 

 att medgifva expropriationsrätt för enskilda ändamäl; men 

 torde i framtiden nog vinna bättre utsikter, an för när- 

 varande är fallet. 



I afseende äter pä möjligheten att afhjälpa svärig- 

 heterna genom att medelst lagstiftning reglera förhäl- 

 landena mellan husegarne ä ofri grund och jordegarne, 

 sä kan knappast bestridas, vare sig att betydande förbätt- 

 ring och ökad trygghet i husegarnes ställning sälunda kan 

 ernäs eller att ästadkommandet af en dylik lagstiftning 



