134 



sillmängden och att vintrens fiske gemenligen mäste, da 

 det fortfarit nägon tid, upphöra icke af brist pä sill utan 

 af brist pä nägon, som, sedan behofven fyllts, vidare ville 

 betala nägot för densamma. Enligt ofvan äberopade 1788 

 ärs berednings handlingar funnos sälunda 1787 i bohus- 

 länska skärgärden 338 salterier, 429 trankokerier med till- 

 sammans 1,812 kittlar. hvilka i hvarje sjudning künde för- 

 bruka 13,662 tunnor färsk sill eller 40,986 tunnor om 

 dygnet, 358 stycken stora vadar*), 2,100 silluppköpare- 

 bätar o. s. v. Att ett sädant fiske forde ofantlig vinst 

 med sig, är klart, och Granberg anför ocksä i sin Göte- 

 borgs historia, hurusom Göteborg hufviidsakligen hade 

 »ostindiska farten och sillfängsten» att tacka för sitt under 

 senare delen af 1700-talen ökade välständ. »Exporten af 

 sill och sedermera af siUtran» gaf sälunda enligt samme 

 författare »en ny öfvervikt ät handeln, som icke saknade 

 sitt inflytande pä de öfriga grenarna». De ofantliga sum- 

 mor, nämnda export inbragte, kommo nemligen säsom för- 

 lagskapital flera af landets viktigaste näringar tili godo, 

 nägot som man smärtsamt nog fick erfara, da rikedoms- 

 källan utsinade med sillfiskeperiodens slut. För att lemna 

 en lifligare bild af bohiislänska skärgärdens prisade herr- 

 lighet under denna, tid och af den bittra saknad, med 

 hvilken man under samma skärgärds djupaste förfall min- 

 des densamma, mä här ur prosten 0. Luxdbeck's är 1832 

 utgifna »anteckningar rörande bohuslänska fiskerierna» 

 följande slutord anföras: »Den, som för tjugufem är sedan 

 säg bohuslänska skärgärden och nu äter fär se densamma, 

 skall knappast afhälla sig frän tärar. Den erbjöd da en 

 präklig anblick. ür själfva hafvet stego kostsamma murar 

 och pälverk, hvarpä hvilade vidsträckta salterier och tran- 

 kokerier, längre frän stranden säg man rika magasin och 

 driftiga verkstäder, öfverst präktiga karaktersbyggnader 

 samt tusentals fiskarestugor och arbetares boningar. Man 

 säg Stränderna vimla af människor och hafvet fladdra af 

 segel, man säg hvarje natt utefter heia kusten den präk- 

 tigaste illumination, som frän fönstren och de pä bryg- 



*) I början af fiskeperioden användes äfven bade sättgarn och 

 drifgarn, men de mäste, da den ymniga fängstens beskaiTenhet ej var 

 af nog dyrbar beskaffenhet eller ätminstone ej betaltes tillräekligt bögt, 

 snart glfva vika för vadarna, hvilka lönte sig mycket bättre och ha- 

 stigare gäfvo näringen iippsving. 



