159 



befolkningen skulle svärligen underläta att in- 

 lägga en kraftig gensaga mot detsamraa» *). 



»Nägon bättre utväg att förverkliga lanclstingets järn- 

 vägsplan an den i komitens betänkande är 1886 (sid. 85 

 — 86) angifna och af landstinget genom dess hemställan 

 samma är tili Kongl. Majit redan inslagna, torde väl ocksä 

 knappast finnas — — — — Helt riktigt heter det ock 

 om denna utväg i landstingets ofta berörda hemställan, 

 att »det mäste anses vara för länet längt förmonligare, att 

 ännu nägon tid fä umbära tili och med hvad som i afse- 

 ende pä järnvägsförbindelser är mest behöfligt, an att inom 

 en närmare tidpunkt erhälla en eller annan lokalbana ut- 

 förd, som utan nämnvärdt gagn för länet blott skulle med- 

 föra hinder för ästadkommandet af det i verkligheten efter- 

 sträfvansvärda.» 



»Da det tydligen icke är landstingets genom dess be- 

 slut och i dess hemställande tili Kongl. Maj:t uttalade vilja 

 eller önskningar, utan den sakliga utredning, som ädaga- 

 lägger att anspräken äro berättigade, hvilken allena kan 

 antagas forma Kongl. Majit och riksdagen att tillmötesgä 

 landstingets önskningar; sä bör det ock vara klart, att 

 intet ätgörande bör försummas och ingen tid sparas för 

 ästadkommandet af en sädan utredning. Förberedelser 

 hafva ock i den största omfattning gjorts för att stödja 

 nämnda önskningar genom anförande af erfarenheten frän 

 utlandet och särskildt frän Holland, England, Skotland, 

 Irland och Norra Amerika. Att under tiden fä vänta 

 nägot litet pä det önskade, är tvifvelsutan bättre, an att 

 erhälla detsamma afslaget; ty det möter alltid stora svä- 

 righeter, att efter ett afslag komma igen med en ny hem- 

 ställan, som bar nägot tili utsikter för sig, utan att dervid 

 räka i strid med äldre säsom sanna framhällna uttalanden 

 och förut tillgodosedda intressen, eller utan att göra sig 

 skyldig tili en den egna saken skadande obeständighet.» 



*) Hvad järnvägskomiten sälunda päpekat om den stora vikten 

 bade af ordningen. i hvilken järnvägsanläggningarna böra komma 

 tili utförande, ocii af att icke vare sig landtmannanäringarna eller 

 badorts- och stadsintressena fa i fiskerinäringens namn tillvälla sig 

 de förmoner af staten. som staten afsett ät fiskerlnäringen, mä icke 

 förbises af fiskarebefolkningens mälsmän; tv ett sädant förbiseende 



kan medföra ofantliga olägenheter ät samma befolkning och blifva 

 omöjligt att göra godt igen. 



