161 



bibanor blott tili de med privilegier och bränvins- 

 försäljningsmonopol försedda men icke själfva 

 hafsfiske idkande samhällena vid kusten, da skulle 

 den för det egentliga hafsfisket mest betydande 

 delen af skärgärden tydligen komma i det allra 

 sämsta läge, som gerna läter tänka sig, och i ett 

 vida mer förderfbringande sädant an under förra 

 sillfiskeperioden. 



Af det anförda torde redan vara klart, ä ena sidan 

 hvilken vikt det ligger deruppä, att den bohuslänska järn- 

 vägsfrägan blifver iir fiskerinäringens synpnnkt möjligast 

 fullständigt utredd^-^), och ä andra sidan hur oklokt det 

 var. att länets landsting afvisade äberopade järnvägskomites 

 oegennyttiga erbjudande att verkställa en sädan utredning, 

 och tager man vidare hänsyn tili svärigheten att utverka 

 de nödiga statsbanorna ät Bohuslän, blifver an mer tydligt, 

 hur oumbärlig hänvisningen tili utlandets erfarenhet och 

 ätgöranden är. Vid straf vandena att upphjälpa hafsfiske- 

 bedriften har man nemligen i utlandet länge insett järn- 

 vägsförbindelsers oumbärlighet för de främsta eller bäst 

 belägna fiskaresamhällena och med största framgäng handlat 

 derefter, ett förhällande hvarpä Danmark, Tyskland, Hol- 

 land, Storbritannien och Norra Amerika äfven förete de 

 mest öfvertygande exempel. Under de senare ären hafva 

 sälunda statsjärnvägar utförts tili fiskarestäderne Vlaar- 

 dingen och Maassluis uti Holland samt tili Norddeich m. fl. 



3 — 4). Det för bohuslänska skärgärden farligaste af dessa förslag 

 har utgätt frän Uddevalla och afser utverkandet af statsbidrag tili 

 Udde valla — Venersborg — Herrljunga järnvägsaktiebolag för omläggning 

 af dess järnväg tili normaispärig, enär det hin der för ästadkom- 

 mandet af järnvägar inom Bohuslän, som nämnda järnväg in- 

 nehär, sä länge den befinner sig i det nuvarande aktiebolagets ego. 

 naturhgen derigenom skulle hlifva an oöfverstigligare. och detta ehvad 

 de bohuslänska järnvägsföretagen äro afsedda att komma tili stand 

 genom statens försorg eller säsom enskilda företag (genom anlitande 

 möjligen äfven af utländskt kapital). En kraftig motständare är nem- 

 ligen alltid värre an en svag att öfvervinna. och kunna bohuslänin- 

 garna vara tacksamma för att de i banans smalsparighet och ekono- 

 miska svaghet ega ett uppslag tili ernäendet af ett hättre tillständ. 

 Denna sista förhoppning om en ändring tili det bättre skulle emeller- 

 tid med ens vara tillintetgjord, om banan gäfves normal sparvidd och 

 bolaget finge en stark ekonomisk ställning (Bohuslänsk Fiskeritid- 

 skrift, 1888, sid. 132. 203). 



=^) Jämför: Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1888, sid. 163, 166, 173. 



11 



