168 



hvilka fremlingar och samhällen, efter att under perioderna 

 hafva utsugit fiskarebefolkningen, vid periodernas slut öf- 

 vergäfvo att syssla med fiskebedriften för att i stallet egna 

 sig ät andra affärer, hvarefter skärgärden stod utan bade 

 de kapital och de företagsamme man, som skulle kunnat 

 bringa tili stand och nppbära en pä annat fiske an det 

 semisekulärt-periodiska sillfisket grundad stör hafsfiskebe- 

 drift. Nägot pä en allsidig utöfning af fiskebedriften grun- 

 dadt varaktigt välständ i fiskaresamhällena själfva kom 

 nemligen aldrig tili stand under nämnda perioder. Oordent- 

 ligt lefnadssätt bland fiskeriidkarne, bristande upplysning 

 m. m. liknande hafva deremot lika litet framkallat den 

 ekonomiska rubbningen som de vällat själfva fiskeperio- 

 dernas upphörande. Ser man vidare efter hur förhällan- 

 dena uti ifrägavarande fall artat sig under den nu inne- 

 varande fiskeperioden, skall man förvänande nog fmna, att 

 de, i stallet för bättre, snarare äro längt sämre, an da 

 fiskeperioden begynte. Storsjöfisket, som utgör den del 

 af fiskebedriften, hvilken mellan sillfiskeperioderne har att 

 i främsta rummet uppbära skärgärdens näringslif, har nem- 

 ligen minskats, och största delen af den pä sillfisket grun- 

 dade affären ligger i händerna pä fremlingar, som komma 

 att öfvergifva skärgärden, sä snart perioden upphör, samt 

 har dessutom samlats uti med hvarjehanda faktiska mo- 

 nopol gynnade samhällen, som ega helt andra intressen 

 och helt annat näringslif an fiskarebefolkningens och hvilka 

 skjuta ifrän sig den del af fiskebedriften, hvilken liksom 

 t. ex. storsjöfisket och den pä detta grundade salterinä- 

 ringen är mindre lönande eller icke öfverensstämmer med 

 nämnda intressen och näringslif. Härigenom sä väl som 

 genom nämnda samhällens storartade försäljning af rus- 

 drycker m. m. försvagas fiskaresamhällena sä smäningom 

 och blifva i verkligheten allt mer offer igen för det gamla 

 utsugningssystemet. Näringsverksamheten är vida mindre 

 men utvecklingsriktningen är längt farligare an under näst 

 föregäende sillfiskeperiod. Det är sälunda hög tid, att man, 

 innan det är för sent, söker ästadkomma en tili ett godt 

 resultat ledanäe utveckling af skärgärdsförhällandena under 

 den nu innevarande sillfiskeperioden; ty om denna äfven 

 företer en tili det yttre finare och mer tilltalande bild an 

 föregäende ärhundradens fiskeperioder med dessas räa skär- 

 gärdslif, sä finner man dock, om man gär tili sakens inre 



