176 



an hafsfiskets och skärgärdens förkofran"^), men 

 an beklagligare är att man nu ä bohuslänska fastlandets 

 landsbygd synes allt mer vilja gifva sina egna, ur landt- 

 mannanäringarnes förkofran füllt berättigade anspräk ske- 

 net af att vara äfven skärgärdens och fiskerinäringens. 

 Den större och viktigare näringens och det större antalet 

 invänares mtressen mä gä före den mindre näringens och 

 det ringare invänareantalets mtressen, men de senare mä 

 derför icke förnekas, iitan bör deras tillvaro ätminstone 

 erkännas. 



Hafva de föregäende fiskeperioderne vunnit en sorg- 

 lig ryktbarhet för de utsväfningar och den lastbarhet, som 

 egde rum under de samma, sä förtjänar den nu inne- 

 varande perioden ännu mer en sädan genom de förkast- 

 liga straf vanden, hvarigenom de oumbärliga »prak- 

 tiska» ätgärderna tili hafsfiskenäringens och fi- 

 skaresamhällenas förkofran undanskjutits. 



*) Jämför: Bohulänsk Fiskeritidskrift, 1889, sid. 31, 37, 57; 1891, 

 sid. 173; 1894 — 1895, sid, 104. — Fiskeripolitikens huf vudsakligaste inne- 

 häll, sid. 44. 



Rättelser: 



Sid. 2, rad. 14 uppifrän stär: behöfliga las: behöriga 



» 106, » 7 nedifran » tili ett högre » tili allt högre 



