hamnerätten utan äfveu af den särskilda lagstiftniiigen för 

 bohüslänska hafsfisket. Den befattning domstolarne haft 

 med s. k. fiskeriföreningars eller fiskeriöfvereuskommelsers 

 ävägabringande upphäfdes äfvenledes, och ett i högsta grad 

 oklokt lörbud mot sillfiske med stora vadar infördes. Ehuru 

 den nya stadgan icke saknar förtjenster, har den dock vällat 

 stora olägenheter säväl genom sistnämda förbud och det 

 syfte den röjer att hafsfisket bör administreras efter söt- 

 vatteusfiskets anspräk som i synnerhet genom en lättsinnig 

 ändring uti ätskilliga fiskerättsbestämmelser, ehuru Högsta 

 Domstolen tvänne ganger, den 17 maj 1836 och den 27 

 april 1852*), framhällit, att sädan ändring endast künde 

 verkställas i den ordning, 87 § regeringsformen föreskrefve. 

 Genom denna ändring har nemligen en af de vigtigaste 

 fiskerättsbestämmelserna pä administrativ väg gifvits en sk- 

 dan lydelse att den kränker enskild eganderätt, vilseleder 

 domareria och uppmuntrar tili vitnesedens missbrukande. 



Vid riksdagen under ären 1858 och 1854 inlemnades 

 uti Ridderskapet och Adeln af friherre R. Cederström och 

 och A. VON Hartmansdorff motioner om fiskets upphjel- 

 pande genom fiskodling^ för hvilket ändamäl anslaget tili 

 »fiskerinäringens understöd» borde ökas. Motionerne biföl- 

 los och anslaget höjdes tili 6,000 B:dr B:co (9,000 kronor), 

 hvarelter Kongl. Landtbruksakademien fick i uppdrag 

 att leda den nya verksamhet, som i följd af Rikets Ständers 

 skrifvelse framkallades. Sedan 1855 har ock funnits anstäld 

 en »undervisare i fiskodling m. m». 



Med anleduing af de svärigheter, som i Bohuslän tyd- 

 ligen komme att möta vid tillämpningen utaf den nya fiskeri- 

 stadgan af den 29 juni 1852, hvilken med början af är 

 1855 skulle träda i verket, anhöll Konungens Befallnings- 

 hafvande i Göteborgs och Bohus län den 22 december 1854, 

 tillstyrkte Kongl. Maj:ts och Rikets Kommersekollegium den 



*) Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1884, sid. 156—157, 176. 



