94 



KoDgl. Maj;t auföras. Denna utväg, den enda fiskeristad- 

 gau augifver, är emellertid uäppeligen tillämplig, da fräga 

 är om ästadkommande af föreskrifter rörande hafsfisket och 

 allra minst ett stört sillfiske, livilket, da det stöter tili sä- 

 som i Bohuslän under de förra sä kallade stora sillfiske- 

 perioderna, pägär i en helt annaii utsträckning och kräfver 

 en vida kostbarare materiel an nägot af de fisken, som den 

 äberopade paragrafen synes afse, hvarföre ocksä de högsta 

 bötesbestämmelser, som enligt denna paragraf fä meddelas, 

 femtio kronor, skulle ifräga om sillfisket vara fullkomligt 

 overksamma. Af stadgandena i 1 § och 3 § 2 mom. af 

 ofvanberörde författning, att hvarje rikets iunebyggare eger 

 frihet att idka och sig tili fördel använda fisket i öppna 

 hafvet och vid sädana Kronan tillhöriga hafsstränder samt i 

 saltsjön belägna skär och holmar, hvilka icke tili nägot 

 hemman höra eller under särskilda vilkor innehafvas, äfven- 

 som att i de rikets skärgärdar, der för fängande af sädan 

 hafsfisk, som gär tili stränderna i stora stimmar, de fiskando 

 af älder oklandradt fätt följa fisken efter dess dref och fiska 

 vid annans Strand, dervid ock bör förblifva, torde för öfrigt 

 klaiiigen följa, att det icke heller varit lagstiftarens mening, 

 att ä de fisken, som i nu nämnda lagrum omförmälas, 22 § 

 skulle ega tillämpning, ty att tili ett sammanträde inför 

 Eders Kongl. Majits Befallningshafvande kalla samtlige rikets 

 innebyggare, hvilka i dessa fall äro »delegarne i fiskevatt- 

 net», läter sig helt natuiiigt icke göra. Da säledes i fiskeri- 

 stadgan icke omnämnes nägot satt, hvarpä äsigterna och 

 önskningarna hos dem, som i saltsjöfisket deltaga eller i 

 deraf beroende näringar äro intresserade, kunna blifva kända 

 och pröfvade, samt hvarken hos Kommunalnämnderna eller 

 Landstinget, säsom de i allmänhet äro sammansatta, kan 

 päräknas nägot pä verklig sakkunskap eller insigt grundadt 

 intresse, som ät deras yttranden i fiskerifrägor förmär gifva 

 nägon objektiv betydelse, förefinnes alltsä en lucka i gällande 

 lagstiftning, hvilken lucka Landstinget med sin underdäniga 



