124 



slagna summan kunna verka mycket goclt för det miudre 

 antal fiskare, den tili tillräckligt stör del kuude träffa. Pä 

 detta läns fiskerinäring i detta ords egentliga bemärkelse 

 kan den icke utöfva nägot nämnvärdt iuflytande, ty sä stor- 

 slagen är denna näring och sä dyrbar den redskap, som 

 användes ä densamma. (Den senast offentliggjorda berät- 

 telsen om länets hafsfisken bilägges för att ädagalägga detta). 

 Det fjerde förslagets andra del om att utläna 1,000 

 kronor och det tillägg dertill, som landsting eller hushäll- 

 ningssällskap skulle vilja lemna, eger icke heller nog be- 

 tydelse. 



Tredje förslaget. 

 Försäkriugsföreningar för fiskebätar och fiskefiirtyg med 

 tillhörande redskap har länet trenne, nemligen: 

 Göteborgs och Bohus läns fiskareföreniiig, 

 Öckerö sockens fiskareföreniiig och 

 Styrsö enskilda assuransförening. 



Den förstnämnda af dessa föreningar stär öppen för 

 fiskeriidkare frän heia länet och anlitas mest af storsjöfiske- 

 fartyg. De bäda sistnämnda föreningarne afse hvar sin 

 socken och anlitas mest för det af dessa socknar mycket 

 idkade Kattegattsfisket. 



Med dessa tre försäkringsföreningar för bätar och red- 

 skap är behofvet af dylika uppfyldt för detta län. 

 Andra förslaget. 

 Da det stora bohuslänska vintersillfisket började 1877 

 —78 samt under dess första ärgängar, troddes allmänt, att 

 sillen borde fiskas med vadar, och en myckenhet af denna 

 redskap, dyr bade tili inköp och underhäll, anskaffades 

 längs länets heia kust. En sillvad kostar i medeltal 3,000 

 kronor. Erfarenheten har sedan visat, att iör saltnings- 

 ändamäl är sättgarnfisket att föredraga, emedan garnen 

 fänga endast den bättre sillen, och detta slags redskap är 

 jemförelsevis billig. Garn finnas numera ocksä längs länets 

 heia kust. Dock egnar sig nästan aldrig en och samma 



