174 



bruksstyrelsen skulle göra sig skyldig tili sarama missgrepp, 

 var tili följd af KoDgl. Styrelsens heia verksamhetsriktniug 

 med hänsyn tili fiskebedriften blott att vänta*). 



Da för ett riktigt bedömande af hvad som för hafs- 

 fiskebedriftens upphjelpande i främsta rummet är af nödeii, 

 enligt hvad ofvan pävisats, oundgängligen fordras en möj- 

 ligast fullständig, icke allenast de fysiska utan framför allt 

 de ekonomiska och sociala förhällaiidena afseende lo'kal- 

 kännedom, och da Koiigl. Laudtbruksstyrelsen icke är eller 

 tili följd af sin Organisation ens nägonsin kan komma i be- 

 sittning af en tillräcklig dylik kännedom; sä söker Kongl. 

 Styrelsen ock, för att icke blotta denna sin svaghet, att undan- 

 skjuta hvad som bort utgöra hufvuduppgiften för Kongl. Sty- 

 relsens utmtande eller hur fiskarbefolkningen mä, förvärlva 

 ekonomiskt välständ. Derför fordras nemligen i främsta 

 rummet att de ekonomiska förhällandena utvecklas derhän 

 att samma befolkning kan förtjena tillräckligt med pen- 

 ningar och är besjälad af sinne för sparsamhet. Att, säsom 

 Kongl. Styrelsen söker göra troligt, »sträfvandena att afhjelpa 

 nöd och fattigdom bland fiskarbefolkningen rätteligen böra 

 gä i riktningen af pensions- och understödsföreningars 

 inrättande för fiskare», kan tydligen ej vara med sanna för- 

 hällandet öfverensstämmande, ty »nöd och fattigdom bland 

 fiskarbefolkningen» torde i de flesta fallen härröra frän för 

 smä inkomster af fisket. Dylika föreningar äro fielt visst 

 icke att förakta, men deras betydelse är dock blott under- 

 ordnad**). 



*) En nagot bättre uppfattning af saken hade fiskeriinspektören i Landt- 

 bruksstyrelsen säsom fiskeriintendent under Landtbruksakademiens Förvalt- 

 ningskomite. Se ofvan sid. 22—24. (Utg. anm.J 



**) Jfr Ljungman, A. V., Om offentliga ätgärder med hänsyn tili det 

 rika bohuslanska sillfisket. Göteborg 1882, sid. 28, 32. 



fUtg. anm.) 



