204 



ä eua sidan icke ligger iuom fiskarsamhällenas förmäga 

 att förskaffa sig geuom egna krafter och ä, andra sidan 

 utgöra den oundgängliga förutsättningen för en tidsenligt 

 ordnad fiskhandel, äro ock i verkligheten hvad som mest 

 tränges för bohuslänska skärgärden. Utan tillgäng ä de 

 framför allt annat nödiga jernvägsförbindelserne är i vär 

 tid ingen i verkligheten högt stäende hafsfiskebedrift ens 

 möjlig. 



Yidkommande den särskilda beskaffenheten af de för 

 ändamälet i fräga behöfliga JeriiTägsförbiiidelserna mä, 

 följaude anföras ur Göteborgs och Bohus laus landstiugs 

 jernvägskomites sista utlätande'^): »En jernväg kan fä, bety- 

 delse tili gagn för hafsfiskebedriften endast i den mon den 

 förmär utveckla ett kraftigare näringslif och skapa ett be- 

 ständigt välständ i skärgärden sjelf, hvilket äter endast stär 

 att vinna genom fiskaffärernes öfvertagande af de tiskeid- 

 kande samhällena sjelfva, derigeuom att jernvägsnätet 

 utsträckes tili de bäst belägna bland dessa i de 

 för hafsfisket mest betydande delarne af skär- 

 gärden. De sorgliga följderna af förra sillfiskeperioden 

 hade säsom bekant sin egentliga gruud deruti att fiskaffä- 

 rerne tillhörde de mer afsides frän skärgärden liggande 

 städerne och särskildt Göteborg, under det att skärgärds- 

 befolkningen i verkligheten blott utgjorde stadsbornes till- 

 fällige arbetare, hvadan, da sillen upphörde att gä tili, bade 

 kapital och fÖretagsamme man saknades i skärgärden för 

 framdrifvandet af nya näringsformer, och med ledning säväl 

 af denna erfarenhet frän Bohuslän sjelft som af förhällan- 

 dena i de länder, der hafsfiskebedriften stär främst, torde 

 vara klart att man, för ernäendet af ett bättre resultat an 

 under förra sillfiskeperioden, mäste söka att utveckla skär- 

 gärdsförhällandena i sädan riktning, att den hufvudsakliga 



•••) Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1889, sid. 55 — 57. — Göteborgs och 

 Bohus läas Landstings handlingar, 1889, N-.o 18, sid. 5. 



(TJtg. anm.J 



