227 



vid Steiiungssuiid utöfvat min handtering, har i nägon den 

 allra minsta mon kunnat lända fisket tili men, och en verk- 

 ligt sakkunnig person sknlle natuiiigen an raindre kunnat 

 göra sig skyldig tili ett slikt orimligt pästäende. Icke heller 

 kan det i strid emot uttryckliga ordalydelseu vara fiskeri- 

 stadgans mening att, sedan Konuugens Befallningshafvaude 

 funnit »belägenheten» lör en salterianläggning »lämplig» och 

 beviljat vederbörligt tillständ, det skall vara samme Befall- 

 ningshafvande medgifvet att godtyckligt ätertaga detta till- 

 ständ för att derigenom tillmötesgä ett badortsintresse. De 

 af fiskeritillsyningsmannen frän Lysekil anförda fallen här- 

 röra ur förhällanden, tili hvilka intet motsvarande fiunes vid 

 Stenungssund *). 



Eders Kongl. Maj:ts Befall ningshafvandes utslag läter 

 sälunda icke nöjaktigt motivera sig ur vare sig helso^ärds- 

 stadgans eller fiskeristadgans eller nägon annan författnings 

 föreskriiter. Det äberopar sig heller icke pä nägot lagrum **), 



*) Inom Lysekils köping tillämpas nemligen ordningsstadgau och 

 byggnadsstadgan för rikets städer samt helsovardsstadgans för riket be- 

 stämmelser om stad, hvilket iche är förhällandet vid Stenungssund. Nyare 

 inskränkningar i afseende pä tiden för utöfvande af sillsalteri hafva emel- 

 lertid icke heller inom Lysekil tillämpats a äldre rättigheter. 



(Utg. anm.J 



**) Att utslaget icke kan stödja sig pä den Konungens Befallnings- 

 hafvaude pä grund af Instruktionen för landshöfdingarne i riket den 10 

 november 1855 tillkommande befogenhet enligt § 10 att »hafva omsorgs- 

 full värdnad derä att allmän ordning och säkerhet upprätthällas samt i 

 händelse häremot brytes, vidtaga erforderliga ätgärder>, och att »för hand- 

 hafvande häraf uti sädana fall, der ansvar icke är i lag bestämdt, stadga 

 erforderliga viten>, eller enligt § 29 att >vaka deröfver att vederbörande 

 i städerna och pä landet fullgöra sina äligganden i afseende pä helsovärden» 

 eller enligt § 31 mom. 9 »att, med iakttagande af hvad genom särskilda 

 författningar derom stadgas, upptaga och pröfva ansökningar om handeis-, 

 handtverks- och fabriksrörelsers idkande pä landet eller besvär öfver raagi- 

 strats beslut i dylika frägor eller om annan handterings utöfvande», är tyd- 

 ligt nog, da i förstnämnda fallet myndigheten ju mäste utöfvas genom pä- 

 bud medels allmänna kungörelser och i de sistnämnda fallen är inskränkt 

 tili hvad genom särskilda förordningar derom stadgas (jfr Rabenius, Th., 

 Handbok i Sveriges gällande förvaltningsrätt. II. Upsala 1871, sid. 13 — 

 U, 62, 63—64, 212—213, 226. — Linde, L. G., Sveriges ekonomirätt. 

 Stockholm 1888, sid. 63, 321, 419—422, 424, 425, 867—868). — För- 

 budet i fräga träffar blott ett enda fall med förbiseende af alla detsamma 

 liknande. (Utg. anm.) 



